П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/38792/24	

 	Головуючий в 1 інстанції Андрухів В.В. Дата і місце ухвалення: 22.12.2025р., м. Одеса	
 	 	
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів: Тарновецького І.І., 
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, 

В С Т А Н О В И В:
У грудні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської митниці, в якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000331/1 від 17.06.2024 р.;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2024/000639 від 17.06.2024 р.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.12.2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що декларантом позивача для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці була подана митна декларація (МД) №24UA500500021273U6 від 17.06.2024, відповідно до якої за умовами поставки CIF на митну територію України надійшов товар ТОВ «ТАВРІЯ-В», зокрема: посуд керамічний столовий або кухонний, виготовлений з фарфору, посуд і кухонне приладдя з деревини, яка не відноситься до деревини тропічних порід, дошки кухонні з бамбуку.
Апелянт зазначив, що відповідно до статті 320 МКУ форми та обсяги митного контролю обираються, зокрема, автоматизованою системою управління ризиками. Форми та обсяги митного контролю, визначені відповідно до пункту 2 частини першої цієї статті, є обов`язковими для виконання посадовими особами митних органів. Прийняття цими посадовими особами рішення щодо нездійснення митного контролю у зазначених формах та обсягах не допускається.
Як вказав апелянт, за митною декларацією (МД) №24UA500500021273U6 від 17.06.2024 автоматизованою системою управління ризиками були встановлені форми обов`язкового контролю, які є обов`язковими для виконання посадовими особами митних органів. 
Відповідач зазначив, що на виконання вимог статті 54 МКУ під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) №24UA500500021273U6 від 17.06.2024 встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2024/000331/1 від 17.06.2024р. 
Вказане обумовило необхідність запиту від декларанта або уповноваженої ним особи встановлених статтею 53 цього Кодексу додаткових документів та відомостей.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 МКУ, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.
Як зазначив апелянт, декларантом ТОВ "Таврія-В" був наданий лист, яким декларант повідомив що всі документи які стосуються вантажу вже надані та інші додаткові документи надаватися не будуть. Таким чином виявлені митним органом розбіжності усунені не були. Декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ.
Одеська митниця вважає, що під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару №UA500500/2024/000331/1 від 17.06.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2024/000639 діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «ТАВРІЯ-В».
У зв`язку з вказаним апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог товариства.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне:
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01.04.2019 року між фірмою Yiwu Unigator Trading Co., Ltd (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Таврія- В» (Покупець) укладено Договір № 323.
Згідно з п.2.1. Договору № 323 Продавець зобов`язується у строк та у порядку, встановленому даним Договором, передати Товар Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та оплатити його Продавцеві.
Відповідно до п. 2.2. Договору, умови договору (назва, асортимент та кількість товару, ціна за одиницю товару, порядок оплати, умови поставки та інші умови) визначаються цим Договором та Специфікаціями.
17.06.2024 року декларантом позивача з метою здійснення митного оформлення поставленого товару за вказаним Договором № 323 від 01.04.2019 року до Одеської митниці була подана митна декларація 24UA500500021273U6.
Для підтвердження вказаних у декларації відомостей, до митного органу були подані наступні документи: пакувальний лист б/н від 01.04.2024, рахунок-фактуру (інвойс) № CSLU6142221 від 01.04.2024, сертифікат про походження товару №24C620000196/08863 від 23.04.2024, страховий поліс № ТIE202431010708E04353 від 23.04.2024, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №323 від 01.04.2019 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору (додаткова угода) №1 від 01.04.2021 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору (додаткова угода) №2 від 01.05.2024 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) специфікацію №84 від 01.04.2024, копія митної декларації країни відправлення №292120240000292109 від 11.04.2024, автотранспортна накладна № CR053368 від 11.06.2024, довідка щодо транспортних витрат та страхування вантажу № 100624/1 від 10.06.2024 , рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг №1848 від 10.06.2024, банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 04.06.2024 року.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Таврія-В» митну вартість поставлених товарів визначило за основним методом, за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
Розглянувши подані документи, Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000331/1 від 17.06.2024 р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500500/2024/000639 від 17.06.2024 р.
У рішенні про коригування митної вартості товарів митницею зазначено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митні вартість товарів, а саме:
1) відповідно до пп.в) п.2 ч.10 ст.58 Митного кодексу України (далі МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
2) У поданому інвойсі №CSLU6142221 від 01.04.2024 відсутнє посилання на специфікацію №84 від 01.04.2024 що не дає можливість ідентифікувати на яких умовах здійснюється поставка.
3) в СМR від 11.06.2024 № CR053368 наявна печатка перевізника Р.Е. Radysiuk, а в довідці на оплату транспортно-експедиційних послуг № 100624/1 від 10.06.2024 наявна печатка ТОВ «ФТП».
4) в рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг № 1848 від 10.06.2024 зазначено договір №ФТП/951К від 30.03.2023р. та коносамент № 6381598240, які не надавались до митного оформлення.
На підставі зазначеного було зобов`язано позивача протягом 10 днів надати (за наявності) додаткові документи, а саме: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; каталоги, специфікації фірми виробника товару; копію митної декларації країни відправлення з перекладом на українську мову..
17.06.2024 року декларантом надано лист, яким декларант повідомив митницю, що всі документи, які стосуються вантажу, вже надані та інші документи надаватися не будуть.
Вважаючи рішення №UA500500/2024/000331/1 про коригування заявленої позивачем митної вартості товару із застосуванням резервного методу та картку відмови №UA500500/2024/000639 від 17.06.2024 року протиправними, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення поданого ТОВ "Таврія-В" позову, з огляду на наступне:
У пунктах 23, 24 статті 4 Митного кодексу України наведено визначення понять «митне оформлення» та «митний контроль». Так, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
На підставі приписів Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою, відповідно до ст.49 МК України, є їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Поняття митної вартості є базовою категорією у системі митного законодавства з питань державної митної справи, оскільки саме на основі митної вартості здійснюється розрахунок митних платежів.
Вказане узгоджується з положеннями ст. 50 МК України, якою передбачено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Відповідно до Брюссельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умов повної ринкової конкуренції). 
Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито. 
Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту. 
За змістом частин 1 та 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Частинами 1, 2 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно ч.1 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно ч. 2 ст. 53 МК України, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ч. 4 ст. 53 МК України, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Тобто, заявлення митної вартості товарів здійснюється виключно декларантом без жодного втручання митних органів, за винятком проведення певних консультацій за бажанням та зверненням декларанта для отримання певної інформації, необхідної йому для визначення митної вартості товарів. 
Водночас, відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначено вказаною нормою.
Згідно частин 5, 6 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Відповідно до ст.54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
З огляду на зазначені вище положення Митного кодексу України, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу щодо такого застосування судом статей 53, 54 МК України у подібних правовідносинах, зокрема у постанові від 23.10.2021 року у справі №815/4821/16, але не виключно.
Положення ст. 55 Митного кодексу України зобов`язують митницю у рішенні про коригування митної вартості зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частинами 2-6 цієї статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 7 ст. 57 МК України).
Згідно ч. 8 ст. 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. 
Підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів митниця визначила те, що декларантом до митного оформлення подані документи, які містять розбіжності, та які не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Так, в оскаржуваному рішенні митний орган вказував на те, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні числові дані щодо такої складової митної вартості товару, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару. 
З цього приводу слід зазначити наступне:
Згідно пп. в п.1 ч.10 ст.58 Митного кодексу України При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.
Як вбачається з матеріалів справи, разом із митною декларацією декларантом було подано Одеській митниці зовнішньоекономічний договір від 01.04.2019 року № 323, укладений з фірмою Yiwu Unigator Trading Co., Ltd (Продавець), за положеннями пункту 4.2 якого загальна вартість партії товару визначається у відповідності до умов поставки згідно Інкотермс 2010 та включає в себе, в тому числі вартість товару, упаковки, маркування та транспортування до місця призначення, погодженого Сторонами ті ніші необхідні витрати Продавця.
З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у даному випадку вартість пакування не є витратами, які понесені покупцем, у зв`язку з чим не є такими, що додатково включаються у митну вартість товару, а відтак, у інвойсі та інших документах правомірно не зазначено окремо вартості пакування та тари, оскільки їх вартість входить до вартості товару та є її складовою частиною.
Слід також зазначити, що відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі « 37. Процедура» митної декларації має бути зазначено «ZZ32», в той час як у вказаній графі митної декларації, поданої позивачем, зазначено «ZZ00» (тара не зворотна та її вартість входить у ціну товару), що свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором. Тобто, товар надійшов позивачу у безповоротній упаковці та її вартість входить у ціну товару.
Таким чином, витрати на пакування не є складовими митної вартості та не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару.
Відтак, вищевказані аргументи митниці є безпідставними.
Щодо твердження відповідача про те, що у поданому інвойсі №CSLU6142221 від 01.04.2024 відсутнє посилання на специфікацію №84 від 01.04.2024 року, що не дає можливості ідентифікувати на яких умовах здійснюється поставка, слід зазначити наступне:
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що відповідно до п. 2.2. Договору № 323 від 01.04.2019 року, умови договору (назва, асортимент та кількість товару, ціна за одиницю товару, порядок оплати, умови поставки та інші умови) визначаються цим Договором та Специфікаціями. Специфікації підписуються Сторонами стосовно однієї чи кількох поставок конкретної партії (партій) товару та є невід`ємними частинами Договору.
До митного оформлення позивачем була надана специфікація №84 від 01.04.2024 року із зазначенням найменування товару, його кількості, ціни.
Також позивачем був наданий рахунок-фактура (інвойс) № CSLU6142221 від 01.04.2024 року, в якому наявні назва та опис товару, його кількість, ціна за штуку та загальна ціна. Також зазначено умови поставки – CIF GDANSK. 
Відповідно до частини 1, пунктів 3, 4 частини 2 статті 53 Митного кодексу України декларант подає митному органу документи, які підтверджують митну вартість товару, зокрема інвойс та, якщо інвойс оплачено, - банківські платіжні документи.
При цьому, чинне законодавство не містять вимог до інвойсу, не встановлюють його обов`язкові реквізити.
Судом встановлено, що позивачем до митного оформлення надано інвойс (комерційний рахунок), який містить відомості про найменування, кількість та вартість товару, який замовлено позивачем, що, в свою чергу, дає можливість встановити обсяги поставки товару, умови поставки товару. При цьому, інвойс не містить розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.
Позивач також обґрунтовано звернув увагу суду на те, що окрім зазначених документів до митниці були також подані: 
пакувальний лист б/н від 01.04.2024 року, в якому вказані номер та дата інвойсу N CSLU6142221 від 01.04.2024, номер і дата контракту №323 від 01.04.2019, вага брутто 12880 кг, опис товарів; 
банківський платіжний документ, що стосується товару б/н від 04.06.2024 року, в якому у графі «Деталі платежу» (Details of payment) містяться номер та дата контракту №323 від 01.04.2019, номер та дата специфікації №84 від 01.04.2024, номер та дата рахунку-фактури (інвойсу) CSLU6142221 від 01.04.2024, опис товарів; 
сертифікат про походження товару №24C620000196/08863 від 23.04.2024 року, який містить номер та дату рахунку-фактури (інвойсу) №CSLU6142221 від 01.04.2024, вказаний маршрут - «From NINGBO, CHINA to GDANSK, POLAND by sea» (з Нінгбо, Китай до Гданськ, Польща, морем»);
страховий поліс № ТIE202431010708E04353 від 23.04.2024 року, в якому вказано: «From NINGBO, CHINA to GDANSK, POLAND» (з Нінгбо, Китай до Гданськ, Польща»);
митна декларація країни відправлення №292120240000292109 від 11.04.2024 року, яка містить номер рахунку-фактури(інвойсу) №CSLU6142221 від 01.04.2024, вага брутто 12880 кг, що повністю співпадають з вказаними у пакувальному листі б/н від 01.04.2024 року;
автотранспортну накладну № CR053368 від 11.06.2024 року, в якій містяться номер та дата рахунку-фактури (інвойсу) №CSLU6142221 від 01.04.2024, вказано місце завантаження вантажу: «GDANSK, POLAND» (Гданськ, Польща), міститься вага брутто 12880 кг, що повністю співпадає з вказаною у пакувальному листі б/н від 01.04.2024 та митній декларації країни відправлення №292120240000292109 від 11.04.2024 року.
Надані до митного органу документи, в тому числі і інвойс, дають можливість ідентифікувати умови поставки, за якими постачався товар.
З огляду на викладене колегія суддів вважає безпідставними вказані доводи відповідача.
Щодо зауважень митного органу про те, що в СМR від 11.06.2024 № CR053368 наявна печатка перевізника Р.Е. Radysiuk, а в довідці на оплату транспортно-експедиційних послуг № 100624/1 від 10.06.2024 наявна печатка ТОВ «ФТП», а також про те, що в рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг № 1848 від 10.06.2024 зазначено договір №ФТП/951К від 30.03.2023р. та коносамент № 6381598240, які не надавались до митного оформлення, слід зазначити наступне.
Поставка товару в даному випадку здійснювалась на умовах CIF GDANSK з Нінгбо, Китай.
Згідно Інкотермс-2010, поставка товару на умовах CIF («вартість, страхування, фрахт») покладає на продавця обов`язок оплатити фрахт, необхідний для доставки товару в зазначений порт призначення, та обов`язок за свій рахунок здійснити витрати на страхування товару, тоді у покупця відсутній обов`язок на укладення договору перевезення та страхування (пункти А.3 Б.З умов поставки CIF за Інкотермс 2010). 
З урахуванням п. А.4., А.6. умов поставки CIF (Інкотермс 2010) Продавець зобов`язаний здійснити завантаження товару на борт судна в порту відвантаження та нести всі витрати, пов`язані з товаром, до цього моменту.
Отже, поставка товару на умовах CIF передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару (у тому числі перевезення та страхування).
Тобто, вартість перевезення товару до порту GDANSK (Польща), вже є включеною в ціну товару. 
Позивач вказав на те, що оскільки під час війни доставка товару морем напряму до порту Одеса є неможливою, товар доставлявся морем з порту NINGBO (Китай) до порту GDANSK (Польща), де перевантажувався з морського контейнера на вантажівку, яка доставляла його до м. Одеса на склад позивача.
Згідно п.6 ч.2 ст.53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Для підтвердження вказаних у декларації відомостей, що стосуються перевезення товару з порту GDANSK (Польща) до м. Одеса на склад позивача, декларантом позивача до митного органу було подано наступні документи:
- автотранспортна накладна №CR053368 від 11.06.2024;
- довідка щодо транспортних витрат та страхування вантажу №100624/1 від 10.06.2024;
- рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг №1848 від 10.06.2024.
У довідці щодо транспортних витрат та страхування вантажу №100624/1 від 10.06.2024, за маршрутом м.Gdansk (Польща) м. Одеса (Україна), містяться відомості про вартість транспортних витрат транспортних витрат по доставці вантажу в сумі 118 330,60 грн, а також вказано, що вантажно-розвантажувальні роботи у сумі 17 709,34 грн. включено у вартість перевезення до кордону.
Рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг №1848 від 10.06.2024 року ТОВ «ФТП» містить посилання на договір надання транспортно-експедиційних послуг № ФТП/951К від 30.03.2023 року та відомості щодо найменування наданих робіт та послуг: навантажувально-розвантажувальні роботи за межами митної території України (17709,34 грн.), локальні витрати в порту, оформлення документів за межами митної території України (50310,63 грн.), вартість міжнародних автоперевезень за межами митної території України (50 310,63 грн.), вартість міжнародних автоперевезень по митній території України (50 310,63 грн.), винагорода експедитора на митній території України (4074,17 грн.);
Колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 31.05.20189 у справі №804/16553/14, згідно якої якщо законом не визначений доказ, виключно яким повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Надані позивачем документи підтверджують вартість понесених ТОВ «Таврія-В» витрат на транспортування товару з м. Гданськ (Польща) до митного кордону України, по митній території України, витрат на навантажувально-розвантажувальні роботи, винагороди експедитора та ін.
Враховуючи зазначене, неподання до митного оформлення договору №ФТП/951К від 30.03.2023р, укладеного між позивачем та компанією ТОВ «ФТП», який вказаний у рахунку на оплату транспортно-експедиційних послуг №1848 від 10.06.2024, а також коносаменту № 6381598240 не впливало на можливість визначення митним органом митної вартості оцінюваного товару.
Щодо наявності в СМR від 11.06.2024 № CR053368 печатки перевізника Р.Е. Radysiuk, тоді як у в довідці на оплату транспортно-експедиційних послуг № 100624/1 від 10.06.2024 наявна печатка ТОВ «ФТП», позивач пояснив, що між ТОВ «Таврія-В» та експедиторською компанією ТОВ «ФТП» був укладений договір про надання транспортно-експедиційних послуг №ФТП/951 К від 30.03.2023 р. 
Позивач вказав, що транспортно-експедиційне обслуговування вантажів здійснюється суб`єктами підприємницької діяльності - експедиторами (юридичними та фізичними особами), які діють за дорученням вантажовідправників та вантажоодержувачів. 
Згідно ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.
В свою чергу за нормами цього Закону учасниками транспортно-експедиторської діяльності є клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об`єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, внутрішнього водного та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.
Експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.
Перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.
Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено, що у разі залучення експедитором до виконання його зобов`язань за договором транспортного експедирування іншої особи у відносинах з нею експедитор може виступати від свого імені або від імені клієнта.
Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що наданими до митного оформлення документами підтверджується факт отримання ТОВ «Таврія-В» від компанії ТОВ «ФТП» комплексної транспортно-експедиторської послуги з організації автомобільного перевезення вантажів, зокрема, послуги з організації перевезення поза митною територією України та послуги з організації перевезення по митній території України. 
В свою чергу залучення експедиторською компанією ТОВ «ФТП» до надання послуг з організації перевезення вантажу перевізника «P.E. Radysiuk Serhii», внаслідок чого в автотранспортній накладній (ЦМР) №CR053368 від 11.06.2024 наявна печатка перевізника «Р.Е. Radysiuk Serhii», відповідає вимогам Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та не свідчить про наявність розбіжностей у поданих документах.
Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з наявністю у поданих документах розбіжностей, є необґрунтованими.
Позивачем, при здійсненні імпортування товару на митну територію України, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту, було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною 2 статті 53 МК України.
В той же час відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій не надано жодних доказів недостовірності заявленої товариством вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
При цьому, ст.53 МК України врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, яка не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 20.03.2024 у справі № 815/762/18.
Таким чином, товариством було подано до митниці повний пакет документів на підтвердження достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Аналіз вищевикладених норм права та фактичних обставин свідчить про те, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про визначення митної вартості товару, оскільки всупереч законодавчо встановлених вимог, не було підтверджено факт обґрунтованості сумнівів у достовірності поданих позивачем відомостей про митну вартість товару, та відповідно, рішення про відмову в прийняті митної декларації.
На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2024/000331/1 від 17.06.2024 р. та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2024/000639 від 17.06.2024 р.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. 
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: І.І. Тарновецький 

Суддя: О.А. Шевчук