УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №290/91/26 Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В. 
Номер провадження №33/4805/876/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Зав`язун С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року. Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого - судді  Зав`язуна С.М.,
за участю: секретаря  Дем`янчук Н.Д.,
захисника Колупаєва В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали справи про адміністративне правопорушення №290/91/26 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Романівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2026 року,
ВСТАНОВИВ :
зазначеною постановою    ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно постанови суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 17.01.2026 о 17.00 год. на автодорозі «Лісна Рудня – Ягодинка» (4км), керував транспортним засобом марки «Опель Зафіра», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому закону порядку, за допомогою приладу Драгер 6810. Результат огляду показав 0.80 проміле, тест №682, чим порушив вимоги пункту 2.9(а) Правил Дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду, особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, провадження у справі закрити, посилаючись на її незаконність, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначив, що суд першої інстанції своїм рішенням не вірно трактує розумність тривалості судового процесу, який встановлений відповідно до ст.38 КУпАП в один рік для розгляду адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 КУпАП, чим обмежив ОСОБА_1 в правах визначених Конституцією України та правових норм. Суд першої інстанції, також безпідставно ігнорує ту обставину, що останній з 22.01.2026 року мобілізований до лав Збройних Сил України і за своїм місцем реєстрації не проживає та фізично не міг отримати повідомлення із суду. Також, спростовує факт керування транспортним засобом марки Опель Зафіра, номерний знак НОМЕР_1 , а зазначає, що просто перебував у вказаному автомобілі, який був припаркований на узбіччі дороги «Лісна Рудня Ягодинка», тобто зупинки транспортного засобу – не було. Також в судовому рішенні, що оскаржується, відсутнє посилання на сертифікат відповідності та сервісну книжку на спеціальний технічний засіб - «DRAGER» АЛКОТЕСТ 6810, яким проводився 17.01.2026 року вимір на предмет встановлення стану алкогольного сп`яніння, оскільки згідно повідомлення Українського медичного центру сертифікації МОЗ України свідоцтва на вимірювальний прилад «Драгер» (електродіагостичний прилад Аlkotest ) дійсне до 10.02.2015 року. Отже, тест №682 від 17.01.2026 року про нібито наявне алкогольне сп`яніння у ОСОБА_1 не може бути належним та допустимим доказом у даній справі. Також в порушення ст.266 КУпАП не було роз`яснено право, у разі не згоди із висновком спеціально технічного засобу «ДРАГЕР» АЛКОТЕСТ 6810, на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в найближчому медичному закладі. Позбавлення останнього, як військовослужбовця посвідчення водія, негативно вплине на обороноздатність України. Тому виходячи із вище викладено, ОСОБА_1 вважає, що достатніх доказів для складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, – не має.
Заслухавши пояснення адвоката Колупаєва В.В. в підтримку апеляційних вимог, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши постанову суду в межах поданої апеляції, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, за положеннями ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Нормами ст.280 КУпАП визначено, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Процедура виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння визначена ст.266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (надалі - Інструкція), Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Порядком).
Відповідно до змісту ст.266 КУпАП та Інструкції якщо поліцейський уповноваженого підрозділу НПУ виявляє ознаки стану алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів; порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку з чим є законні підстави вважати, що останній перебуває у такому стані, то має право вимагати пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно п.3 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
За ч.2 ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч.3 цієї статті в разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Відповідно до п.6 Розділу І Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. Згідно з п.7 Розділу І у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я.
Як визначено п.3 Порядку, огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом. Відповідно до п. 6 цього Порядку водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. А згідно п.8 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Вирішуючи справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції вище наведених вимог закону та нормативних актів - дотримався.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, вони є правильні і підтверджуються дослідженими судом доказами.
Як вбачається з диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП адміністративна відповідальність настає в разі як керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та так само і за відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пункт 2.9. а) ПДР забороняє водію керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з положеннями ст.16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Суд апеляційної інстанції критично оцінює пояснення адвоката Колупаєва В.В., щодо невинуватості ОСОБА_1 , тим самим вбачає в них спробу останнього уникнути відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки ці пояснення спростовуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення №290/91/26.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №569101 від 17.0.2026 (а.с.2), 17 січня 2026 року о 17 годині на автодорозі «Лісна Рудня – Ягодинка»(4 км) водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – автомобілем марки «Опель Зафіра», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер 6810. Результат огляду: 0.80 проміле, тест №682,чим порушив вимоги пункту 2.9(а) Правил дорожнього руху (далі по тексту – ПДР), за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП.
Винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.9а Правил дорожнього руху України, крім вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується: чеком «Drager» (а.с.4); заявкою на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення (а.с.6); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.7); розпискою про ознайомлення водія з вимогами ч.1 ст.266 КУпАП щодо відсторонення водія від керування транспортним засобом (а.с.8); розпискою про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу (а.с.9); розпискою про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених статтями 55,56,59,63 Конституцією України та ст.268 КУпАП (а.с.10); довідкою про належність транспортного засобу (а.с.11); довідкою про отримання посвідчення водія на право керування транспортним засобом (а.с.12); рапортом (а.с.13); відеозаписом з нагрудних камер поліцейських (а.с.14).
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суд першої інстанції дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності і взаємозв`язку та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені і зібрані у визначеному процесуальним законом порядку.
Судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції відбувся без участі ОСОБА_1 , проте попередньо судом було належно здійснено усі можливі процесуальні заходи щодо повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, підтвердженням чого є відповідні поштові відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.16, 17). При цьому, ОСОБА_1 справою не цікавився, його участь згідно вимог КУпАП в провадженні за ч.1 ст.130 КУпАП не є обов`язковою. За таких обставин, підстави вважати, що судом першої інстанції було порушено право на захист ОСОБА_1 – відсутні.
З приводу апеляційних доводів ОСОБА_1 про відсутність в матеріалах справи доказів керування ним транспортним засобом, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються вищевказаними доказами, зокрема, наявними у матеріалах справи відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції. Так, з матеріалів справи та відеозапису вбачається, що працівники поліції 17.01.2026 о 17:00 год. зупинили автомобіль марки «Опель Зафіра», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , особу якого було встановлено, згідно посвідчення водія наданому працівникам поліції. В ході спілкування з водієм були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, поліцейськими було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу «Drager» на місці зупинки транспортного засобу, на що останній погодився. Працівники поліції роз`яснили водію наслідки відмови у вигляді складення щодо нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п. 2.9а ПДР України, та ознайомили зі складеними щодо нього адміністративними матеріалами за ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, який опосередковано узгоджується із наданим відеозаписом, а доводи скаржника у цій частині суд вважає необґрунтованими та розцінює як намагання уникнути притягнення до адміністративної відповідальності. Як видно із відеозапису працівники поліції слідували за автомобілем, який зупинився на узбіччі дороги. Після зупинки транспортного засобу зі сторони водія вийшов саме ОСОБА_1 , який на початковому етапі спілкування з працівниками поліції не заперечував факту керування та повідомив, що направляється на службу у військову частину. Жодних заперечень факту керування автомобілем марки «Опель Зафіра», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , біля якого проводився огляд на стан сп`яніння та складався протокол, з боку ОСОБА_1 не висловлювалось, а навпаки підтверджувались в ході розмови з працівниками поліції. 
За вказаних обставин, апеляційний суд вважає доведеним поза розумним сумнівом факт керування ОСОБА_1 на момент його зупинки працівниками поліції 17.01.2026 транспортним засобом автомобілем марки «Опель Зафіра», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .
Щодо твердження сторони захисту про те, що спеціальний технічний прилад Alcotest Dreger 6810 невчасно пройшов калібрування, а відтак роздруківка з зафіксованими результатами огляду ОСОБА_1 не є допустимим доказом, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 розділу ІІ Інструкції поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
До Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки було внесено газоаналізатори Alcotest, Interlock XT (зокрема, Alcotest 6810, призначений для вимірювання вмісту парів етилового спирту у повітрі, що видихається людиною). Отже, вказаний технічний засіб дозволений до застосування МОЗ та Держспожистандартом (правонаступником якого є Мінекономрозвитку) за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування), що підтверджує вірність результатів вимірювання. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747.
Калібрування та оформлення його результатів проводяться відповідно до національних стандартів, гармонізованих з відповідними міжнародними та європейськими стандартами, та документів, прийнятих міжнародними та регіональними організаціями з метрології.
Повіркою є перевірка відповідності певним стандартам, а калібрування це приведення засобу вимірювальної техніки до певних стандартів.
Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року № 1747і становить 1 рік.
Максимальний інтервал між «Сервісним технічним обслуговуванням», «Градуюванням» та міжповірочний інтервал вказаних приладів, у тому числі Drager Alcotest, становить 1 рік. У пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування).
Останнє калібрування приладу «Drager «Alcotest 6810» було проведено 15.10.2025р., тобто станом на дату проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння з його використанням, а саме: 17.01.2026 року, інтервал калібрування цього приладу не закінчився.
Враховуючи те, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння був проведений із використанням законодавчо врегульованого газоаналізатору Drager Alcotest 6810, без порушення строку його градуювання (калібрування), апеляційний суд вважає доводи апелянта про недійсність проведеного огляду необґрунтованими.
Доводи апелянта про те, що увесь наданий відеофайл не є безперервним є слушними, однак зміст зафіксованих подій не викликає сумнівів того, що ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу на вимогу працівника поліції погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер».
В цьому контексті суд звертає увагу на те, що пунктом 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 № 1026 передбачена безперервність здійснення відеозапису під час виконання поліцейськими своїх службових обов`язків.
Між тим, нормативними документами, які регламентують порядок виявлення та фіксації адміністративних правопорушень, складання протоколів про адміністративні правопорушення та направлення відповідних матеріалів до суду не передбачено обов`язковості надавання усього відеозапису, здійсненого у ході виконання поліцейським своїх службових обов`язків. При цьому переривання відеозапису для складання протоколу або інших дій, не пов`язаних із безпосереднім спілкуванням поліцейських із водієм чи іншими учасниками, не є процесуальним порушенням, яке б призвело до беззаперечної неналежності такого відеодоказу.
На думку суду, долучені до протоколу файли відеозаписів, на яких зафіксовані повні події спілкування із ОСОБА_1 , проходження останнім огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер», згода з такими результатами та процесуальні дії, які при цьому вчинили поліцейські об`єктивно доводять факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Відтак, зазначені доводи апелянта є безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими доказами.
Наведені апелянтом доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], §41.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не надано.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Романівського районного суду Житомирської області від 11 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: