ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 року	справа № 380/5921/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ЄДРПОУ 13814885) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

встановив:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якій просить суд:
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №023830035194 від 16.12.2025 про відмову у призначенні пенсії та неврахуванні до трудового (страхового) стажу періодів роботи за Списком №2 як медичного працівника з 01.01.2004 по 01.04.2004 , з 06.04.2004 по 27.04.2004 , з 29.04.2004 по 21.12.2004, з 23.12.2004 по 21.04.2005, з 23.04.2005 по 05.05.2005, з 07.05.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 28.02.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2016, з 03.10.2016 по 30.11.2021 в подвійному обсязі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області призначити ОСОБА_2 , з 17.05.2025 пенсію за віком на пільгових умовах із врахуванням до трудового (страхового) стажу періодів роботи за Списком №2 як медичного працівника з 01.01.2004 по 01.04.2004 , з 06.04.2004 по 27.04.2004, з 29.04.2004 по 21.12.2004, з 23.12.2004 по 21.04.2005, з 23.04.2005 по 05.05.2005, з 07.05.2005 по 31.12.2005 , з 01.01.2006 по 28.02.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2016, з 03.10.2016 по 30.11.2021 в подвійному обсязі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 (далі – позивач) після досягнення 50-річного віку та маючи понад 36 років страхового стажу, у тому числі понад 45 років 3 місяці пільгового стажу за Списком №2, 23.07.2025 вперше звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Після отримання відмов з формальних підстав позивач повторно зверталася із відповідними заявами у серпні та грудні 2025 року. На підтвердження права на пенсію позивач подала всі необхідні документи, зокрема трудову книжку та довідки про підтвердження трудового стажу і стажу роботи за Списком №2. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №023830035194 прийнятим за принципом екстериторіальності, у призначенні пенсії відмовлено з підстави недосягнення 55-річного віку. Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Ухвалою судді від 1 квітня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області ( далі – відповідач) подало до суду відзив на позовну заяву, в якому з наведеними позивачем у позовній заяві обставинами та вимогами не погоджується повністю. Зазначає про те, що позивач вчетверте звернулася до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідно до принципу екстериторіальності, передбаченого Порядком №22-1, розгляд заяви здійснювало ГУ ПФУ у Львівській області, яке рішенням №023830035194 від 16.12.2025 відмовило у призначенні пенсії. На дату звернення позивачка досягла віку 51 рік 6 місяців 22 дні, мала страховий стаж 36 років 3 місяці 8 днів та пільговий стаж за Списком №2 — 45 років 3 місяці 12 днів. Усі періоди роботи зараховано до страхового стажу, а до пільгового стажу включено період роботи з 01.08.1997 по 30.09.2016, за винятком перерв між атестаціями робочих місць та відпусток без збереження заробітної плати. Відмову мотивовано тим, що позивачка не досягла встановленого законом пенсійного віку для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, який відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 55 років для жінок. З огляду на це право на призначення такої пенсії на дату звернення було відсутнє. Відтак просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.
8.12.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 регулює питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності органом, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №023830035194 від 16.12.2025 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Вік заявника - 51 рік 06 місяців 22 дні. Страховий стаж особи ( в тому числі у пільговому обчисленні згідно з статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення») становить 36 років 03 місяці 08 днів. Пільговий стаж (Список №2) (в тому числі у пільговому обчисленні згідно із статтею 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”) становить 45 років 03 місяці 12 днів. До страхового стажу зараховано усі періоди роботи, до пільгового стажу зараховано за Списком № 2 зараховано періоди роботи з 01.08.1997 по 30.09.2016 (в тому числі у пільговому обчисленні згідно зі статтею 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”) згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від від 12.11.2025 № 63, окрім наявної перерви між наказами про результати атестації робочих місць за умовами праці від 03.05.1996 № 6 та від 04.06.2002 № 16 та відпусток без збереження заробітної плати. Згідно з підтверджуваних документів право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особа матиме з 17.05.2029 ( при досягненні необхідного віку – 55 років).
Позивач вважає таке рішення протиправним, відтак звернувся із вказаним позовом до суду.
При прийнятті рішення суд керується такими нормами права.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
У преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Відповідно до ст.2 Закону №1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з ст.12 Закону №1788-XII, право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі – Закон №213-VІІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам.
Статтею 13 Закону №1788-XII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, за змістом вищенаведеної норми, пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.
Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
09.07.2003 було ухвалено Закон України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).
03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон України №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким Закон України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить п.2 ч.2 ст.114 такого змісту:
2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Також зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту «б» ст.13 Закону №1788-XII в редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII щодо підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах.
За конституційним поданням народних депутатів України Закон №213-VIII перевірявся на відповідність Конституції України.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): ст. 13, ч.2 ст.14, пункти «б»-«г» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII (п.1 Рішення №1-р/2020).
Згідно з п.3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.14, пункти «б»-«г» ст.54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п.2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
З наведеного слідує, що на час виникнення спірних правовідносин Закон України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення №1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
Тобто існувала колізія між нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення №1-р/2020, з одного боку та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 03.11.2021 їу зразковій справі №360/3611/20 за подібних правовідносин:
«… Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п.56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Тому, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд встановив, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії досяг віку 50 років, мав страховий стаж роботи – 36 років 3 місяців 8 днів; з них пільговий стаж за списком №2 ( в тому числі у пільговому обчисленні згідно з статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення») – 45 років 3 місяці 12 днів.
Відтак суд дійшов висновку, що позивач має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з пунктом «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
Щодо позовних вимог позивача про врахуванням до трудового (страхового) стажу періодів роботи за Списком №2 як медичного працівника з 01.01.2004 по 01.04.2004 , з 06.04.2004 по 27.04.2004, з 29.04.2004 по 21.12.2004, з 23.12.2004 по 21.04.2005, з 23.04.2005 по 05.05.2005, з 07.05.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 28.02.2007, з 01.05.2007 по 30.06.2016, з 03.10.2016 по 30.11.2021 в подвійному обсязі відповідно до ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд зазначає про таке.
Як випливає з Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №023830035194 від 16.12.2025 страховий стаж позивачки становить 36 років 03 місяці 08 днів. Пільговий стаж (Список №2) (в тому числі у пільговому обчисленні згідно із статтею 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”) становить 45 років 03 місяці 12 днів. До страхового стажу зараховано усі періоди роботи позивача. До пільгового стажу зараховано за Списком № 2 зараховано періоди роботи з 01.08.1997 по 30.09.2016 (в тому числі у пільговому обчисленні згідно зі статтею 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”) згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.11.2025 № 63, окрім наявної перерви між наказами про результати атестації робочих місць за умовами праці від 03.05.1996 № 6 та від 04.06.2002 № 16 та відпусток без збереження заробітної плати.
Суд наголошує про те, що відповідач не заперечує наявність у позивача необхідного загального та пільгового стажу роботи за списком №2, а саме зазначає про наявність у позивача необхідного пільгового стажу 45 років 3 місяців 12 днів. Підставою для відмови у призначенні пенсії стали висновки відповідача про недосягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого пп.2 п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто 55 років.
Стосовно доводів позивача про зарахування періодів роботи, суд зазначає, що позивачем оскаржується рішення від №023830035194 від 16.12.2025 про відмову у призначенні пенсії через недосягнення пенсійного віку. Вказаним рішенням не було відмовлено у зарахуванні певних періодів роботи позивача, а тому у суду відсутні підстави надати правову оцінку діям відповідача в цій частині.
Отже, вимоги стосовно зарахування періодів роботи є передчасними, оскільки позивачу відмовлено у призначенні пенсії з інших підстав, та не зазначено про незарахування конкретних періодів роботи, та підстав такого незарахування.
Відтак, у сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, з метою належного способу захисту порушеного права позивача слід визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №023830035194 від 16.12.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_2 з 8.12.2025 ( дата звернення до органів пенсійного фонду із заявою) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ЄДРПОУ 13814885) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №023830035194 від 16.12.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_2 з 8.12.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ЄДРПОУ 13814885) 1331 грн 20 коп сплаченого судового збору
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Брильовський Роман Михайлович