ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 р.	Справа № 953/3765/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2026, головуючий суддя І інстанції: Зуб Г.А., м. Харків, повний текст складено 22.05.26 року у справі № 953/3765/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Державної служби України з безпеки на транспорті   
про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому просив суд:
- скасувати постанову серія АВ №00009730 від 26.01.2026 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України про накладення штрафу у розмірі 34000,00 грн;
- справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку із вчиненням ним адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності.
- стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665,60 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його як керівника КП «Харківські теплові мережі», за яким зареєстровано транспортний засіб КОБАЛЬТ АС-3253/8 KM державний номерний знак НОМЕР_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), як такого, що допустив рух зазначеного транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів визначених у п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.20021 №1306 (далі - ПДР): перевищення загальної маси транспортного засобу на 24,442% (6,355 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 26 тон. 26.01.2026 Державною службою України з безпеки на транспорті відносно позивача було винесено постанову серії АВ №00009730 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі та накладено штраф в розмірі 34000,00 грн.
Про винесення постанови серії АВ №00009730 від 26.01.2026, ОСОБА_1 дізнався лише 18.03.2026, після блокування виконавчою службою його заробітної картки.
Зазначив, що в умовах воєнного стану, введеного на території України та за часу масованих обстрілів міста Харкова підприємство виконує важливу функцію в забезпеченні безперебійної роботи систем теплопостачання та водопостачання міста Харкова. На цей час KП «Харківські теплові мережі» здійснюється будівництво об`єктів когенерації, блочно-модульних котелень, підключення ix до інженерних мереж водо-, тепло-, електро- та газопостачання. Водночас ведеться робота з відновлення великих джерел теплопостачання, а також локальних котелень, газових розподільчих пунктів, систем передачі та розподілу електричної енергії тощо. Автотранспорт підприємства постійно залучається для надання допомоги Збройним Силам України з метою облаштування інженерних та фортифікаційних споруд, для захисту територіальної цілісності та суверенітету України. 
Враховуючи те, що об`єкти критичної інфраструктури теплопостачання водопостачання комунального підприємства «Харківські теплові мережі» зазнають майже щоденних руйнувань і пошкоджень внаслідок ворожих ударів, існує нагальна потреба у щоденному задіянні транспортних засобів для перевезення вантажів до об`єктів критичної інфраструктури, що розміщені не тільки у місті Харкові, а й у Харківській області, а також задіяння спеціалізованих транспортних засобів, які залучені до ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій на об`єктах критичної інфраструктури. Виконання вищевказаних робіт потребує щоденного використання транспорту комунального підприємства, оскільки роботи проводяться відповідно до чітко встановлених строків ix виконання aбo потребується негайне задіяння такого транспорту для ліквідації наслідків ворожих атак чи надання допомоги Збройним Силам України, підрозділам ДСНС, а також виникає потреба оперативного переміщення такого транспорту в інші місця для запобігання ураженню ворогом.
Відповідно до пункту 22.5 ПДР у період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення чи скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій на об`єктах критичної інфраструктури, а також на транспортні засоби спеціалізованого та/або спеціального призначення, залучені до ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій на об`єктах критичної інфраструктури, які здійснюють рух у межах території області, в якій розташовано такі об`єкти, за рішенням начальника відповідної обласної військової адміністрації.
Позивач наголосив, що Наказом Міністерства енергетики України від 15 липня 2024 року №259 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (Протокол № 30)» КП «Харківські теплові мережі» визначено як таке, що є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. 
Так в період з 09.01.2026 по 10.01.2026 відбулися ракетні обстріли та наступ ворожих військ російської федерації на рубежах в смузі тактичної відповідальності групи «Слобода», а тому для запобігання прориву лінії оборони та на прохання командування тактичної групи «Слобода») керівництвом підприємства негайно 09.01.2026 було направлено автомобілі у тому числі автомобіль КОБАЛЬТ АС-3253/8 KM, р.н. НОМЕР_1 , для доставлення вантажу залізобетонних конструкцій та блоків для укріплення фортефікаційних споруд. А тому завантаження та доставка вантажу необхідного для доставлення вантажу для укріплення фортефікаційних споруд відбувалося в стані крайньої необхідності. Такі дії та вчасне доставлення вантажу дало змогу запобігти прориву лінії оборони та інших небезпечних ситуацій.
Зауважив, що згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи.
Позивач також вказав, що відповідно до Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року №512, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2021 року за №1286/36908, постанова, яку винесла уповноважена посадова особа, друкується з використанням засобів системи та протягом трьох робочих днів з дня її винесення передається національному оператору поштового зв`язку для доставлення на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи) рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Постанова та бланк квитанції про сплату адміністративного штрафу, що є невід`ємною частиною цієї постанови, оформлені згідно з додатком 1 до цієї Інструкції, друкуються на паперовому бланку разом із повідомленням про вручення поштового відправлення (рекомендованого листа з постановою) та вкладаються у паперовий конверт. Бланки постанов виготовляються відповідно до технічного опису бланка постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно осіб, зазначених у статті 14-3 КУпАП (додаток 3 до цієї Інструкції). Постановою Верховного Суду від 03.04.2020 року у справі №751/680/18 досліджувалось питання наслідків повернення кореспонденції з вказівкою «за закінченням терміну зберігання» та було здійснено правовий висновок що подібна відмітка не дає процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення. Про ухвалення Постанови серія АВ №00009730 від 26.01.2026, ОСОБА_1 дізнався лише 18.03.2026, після блокування виконавчою службою його заробітної карти, враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 289 КУпАП, позивач просив поновити пропущений строк для подання позовної заяви.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив залишити без розгляду позовні вимоги, а у разі відмови в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду - залишити позовні вимоги без задоволення. Зазначив, що рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила №30). Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами "б" та "в" цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється. Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують правила дорожнього руху несуть відповідальність згідно із законодавством. У той же час, відповідно до пункту 3 Правил №30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР.
Відповідачем 26.01.2026 складено постанову серії АВ №00009730, згідно з якою встановлено, що 09.01.2026 о 14 год 30 хв., за адресою: М-03, км 534+863, Харківська обл. автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб КОБАЛЬТ AC3253/8 КМ, р.н. НОМЕР_2 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР: перевищення загальної маси транспортного засобу на 24,442% (6,355 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 26 тон, навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 16,937 % (3, 218 тон), при дозволеному максимальному навантаженні на здвоєні осі 19 тон та відстані між осями від 1,3м до 1,8м при спарених колесах, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 КУпАП. Правопорушення зафіксовано автоматичним зважувальним комплексом WIM 81, WAGA-WIM35, №12.
За порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, згідно статті 132-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність. Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174 (далі - Порядок №1174).
Звернув увагу, що технічні засоби фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі відповідають вимогам встановленим чинним законодавством України, на підтвердження чого до відзиву надано копії сертифікатів. Все обладнання, яке встановлено і працює, проходить обов`язкову сертифікацію згідно ДСТУ OIML R 134-1:2010, який повністю транслює вимоги Європейського стандарту OIML R 134-1:2006 для зважування транспортних засобів у русі.
ДСТУ OIML R 134-1:2010, який встановлює вимоги до обладнання для зважування в русі, не має обмежень щодо типу вантажу. Більше того рекомендації і вимоги, щодо облаштування майданчиків WIM, вказують на те, що обрана ділянка не повинна мати поворотів, смуг розгону, або гальмування, не менше 250 м від перехресть і 300 м від залізничних переїздів, повздовжній похил не повинен перевищувати 10 проміле. Тобто майданчики WIM облаштовуються там, де рух транспортних засобів рівномірний і навіть рідкий вантаж, не кажучи про сипучий, знаходиться у відносному спокої. 
З огляду на викладене вважає, що уповноваженими посадовими особами Укртрансбезпеки належним чином виявлено та зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 132-1 КУпАП та розглянуто справу про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті. 
Крім того, зауважив, що позивачем пропущений десятиденний строк, встановлений законом на оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2026 поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до адміністративного суду, визнавши причини його пропуску поважними.
Адміністративний позов ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Вініцького Миколи Вікторовича до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення – задоволено.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ №00009730 від 26.01.2026 щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП – скасовано.
Провадження в справі – закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з питань безпеки на транспорті (ЄДРПОУ 39816845, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 51) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місцеперебування за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2026 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що відповідачем 26.01.2026 складено постанову серії АВ №00009730, згідно з якою встановлено, що 09.01.2026 о 14 год 30 хв., за адресою М-03, км 534+863, Харківська область автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб КОБАЛЬТ AC 3253/8 KM, ДНЗ НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР: перевищення загальної маси транспортного засобу на 24,442% (6.355 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 26 тон, навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 16,937% (3.218 тон), при дозволеному максимальному навантаженні на здвоєні осі 19 тон та відстані між осями від 1,3м до 1,8м при спарених колесах, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 КУпАП. Правопорушення зафіксовано автоматичним зважувальним комплексом WIM 81, WAGA-WIM35, No 12.
Зауважив, що основним доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП є, автоматично внесені до автоматично сформованої постанови, показання технічних приладів, технічних засобів, що працюють в автоматичному режимі, та мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Зазначені докази долучені до відзиву, зокрема: 1) фотографії транспортного засобу, в момент проїзду через автоматичний пункт (включно з номерними знаками транспортних засобів); 2) інформаційна картка автоматичного пункту габаритно-вагового контролю, сформована автоматичним пунктом при фіксації адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем. Фотографії руху транспортного засобу через автоматичний пункт, також, містяться на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки у мережі Інтернет за посиланнями, які є у кожній постанові. В той час як зазначена інформаційна картка безпосередньо формується автоматичним пунктом та надсилається у вигляді метаданих уповноваженій посадовій особі, яка здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення і використовується нею при встановленні події та складу адміністративного правопорушення та відображає, як саме відбувається розгляд справи про адміністративне правопорушення. Крім того, усі відомості, які містяться в оскаржуваній постанові відповідають вимогам чинного законодавства. 
На підтвердження факту фіксації руху транспортних засобів позивача через автоматичний пункт з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що стало підставою для притягнення його до відповідальності, а також справності технічного засобу та достовірності встановлених ним відомостей апелянт повідомив, що прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WIM 81, WAGA-WIM35, № 12, яким здійснювалась фіксація правопорушення в автоматичному режимі, є справним та придатним до експлуатації, що підтверджується свідоцтвом про повірку.
Апелянт також зауважив, що ключовим юридично значущим елементом у таких правовідносинах є не формальний факт перевищення вагових параметрів, а правовий статус перевезення, його мета та належність до завдань, пов`язаних із ліквідацією аварійних ситуацій або забезпеченням діяльності об`єктів критичної інфраструктури. Наявність статусу критично важливого підприємства не є тотожною здійсненню діяльності в інтересах військового командування. Матеріали справи не містять жодного доказу прийняття відповідного рішення військовим командуванням, що виключає можливість застосування зазначеної норми. Фактично встановлені судом обставини (ліквідація наслідків обстрілу, діяльність комунального підприємства) не підпадають під визначені законом виключення, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права. Позивачем не надано жодних доказів, що підтвердили б існування вищезазначених підстав для звільнення від адміністративної відповідальності. 
Підсумовуючи викладене, на переконання апелянта, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зауважив, що автотранспорт підприємства постійно залучається для надання допомоги Збройним Силам України з метою облаштування інженерних та фортифікаційних споруд, для захисту територіальної цілісності та суверенітету України. Ураховуючи те, що об`єкти критичної інфраструктури теплопостачання водопостачання комунального підприємства «Харківські теплові мережі» зазнають майже щоденних руйнувань і пошкоджень внаслідок ворожих ударів, існує нагальна потреба у щоденному задіянні транспортних засобів для перевезення вантажів до об`єктів критичної інфраструктури, що розміщені не тільки у місті Харкові, а й у Харківській області, а також задіяння спеціалізованих транспортних засобів, які залучені до ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій на об`єктах критичної інфраструктури. Виконання вищевказаних робіт потребує щоденного використання транспорту комунального підприємства, оскільки роботи проводяться відповідно до чітко встановлених строків ix виконання aбo потребується негайне задіяння такого транспорту для ліквідації наслідків ворожих атак чи надання допомоги Збройним Силам України, підрозділам ДСНС, а також виникає потреба оперативного переміщення такого транспорту в інші місця для запобігання ураженню ворогом.
Так в період з 09.01.2026 по 10.01.2026, відбулися ракетні обстріли та наступ ворожих військ російської федерації на рубежах в смузі тактичної відповідальності групи “Слобода”, а тому для запобігання прориву лінії оборони та на прохання командування тактичної групи “Слобода”) керівництвом підприємства негайно 09.01.2026 було направлено автомобілі у тому числі автомобіль КОБАЛЬТ АС-3253/8 KM ДНЗ НОМЕР_1 , для доставлення вантажу залізобетонних конструкцій та блоків для укріплення фортефікаційних споруд. А тому завантаження та доставка вантажу необхідного для доставлення вантажу для укріплення фортефікаційних споруд відбувалося в стані крайньої необхідності. Такі дії та вчасне доставлення вантажу дало змогу запобігти прориву лінії оборони та інших небезпечних ситуацій.
Зазначив, що згідно зі статтею 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. 
На підставі вищевикладеного, позивач вважає рішення Київського районного суду м. Харкова №953/3765/26 від 22.05.2026 обґрунтованим та законним, а тому просить в апеляційній скарзі Державної служби України з безпеки на транспорті відмовити у повному обсязі.
Відповідно до статті 268 КАС України у справах, визначених, зокрема статтею 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. 
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Позивач та Державна служба України з безпеки на транспорті отримали копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду, судову повістку, в т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів.
Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Зазначив, що вважає рішення Київського районного суду м. Харкова №953/3765/26 від 22.05.2026 обґрунтованим та законним, а тому просив в апеляційній скарзі Державної служби України з безпеки на транспорті відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. 
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26.01.2026 головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Солов`янчик С.С. винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи на території України серії АВ №00009730 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000, 00 грн (а.с. 10).
Так, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 09.01.2026 о 14 год. 30 хв. за адресою: М-03, км 534+863, Харківська обл., відповідальна особа допустила рух транспортного засобу КОБАЛЬТ АС-3253/8 KM, р.н. НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 24,442% (6,355 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 26 тон, навантаження на здвоєні осі транспортного засобу на 16,937% (3,218 тон) при дозволеному максимальному навантаженні на здвоєні осі 19 тон та відстані між осями від 1,3 м. до 1,8 м. при спарених колесах (а.с. 10).
Згідно з Наказом КП «Харківські теплові мережі» ХМР від 04 лютого 2021 року за №59-к, відповідно до розпорядження міського голови від 02.02.2021 №142/2к «Про призначення на посаду» ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків на посаді генерального директора комунального підприємства «Харківські теплові мережі» з 04.02.2021 за контрактом (а.с. 7).
Автомобіль КОБАЛЬТ АС-3253/8 KM, р.н. НОМЕР_1 , з 07.06.2022 належить на праві власності КП «Харківські теплові мережі», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с. 21).
Згідно з витягом з наказу Міністерства енергетики України від 15.07.2024 №259 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (Протокол № 30)» КП «Харківські теплові мережі» визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (а.с.11).
Листом від 30 вересня 2025 року №275 командир тактичної групи «Слобода» полковник ОСОБА_2 звернувся до Генерального директора Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» Василя Скопенка з проханням на безоплатній основі, з метою своєчасної підготовки рубежів до оборони відповідно затвердженого Плану підготовки до оборони та оборони Харків, надавати з 01 жовтня по 20 грудня 2025 року автомобілі для перевезення великогабаритного вантажу (залізобетонні конструкції, блоки, щебінь, тощо), екскаватори (в тому числі на гусеничній базі) для виконання фортифікаційних заходів в смузі відповідальності тактичної групи «Слобода» (а.с. 15).
Листом від 16 грудня 2025 року №335 командир тактичної групи «Слобода» полковник ОСОБА_2 звернувся до Генерального директора Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» Василя Скопенка з проханням на безоплатній основі, з метою своєчасної підготовки рубежів до оборони відповідно затвердженого Плану підготовки до оборони та оборони Харків, надати транспортні засоби в кількості двох одиниць, на безоплатній основі, для організації перевезення невибухових інженерних загороджень (ПЗ-1) в кількості 30000 штук, за маршрутом Балаклея-Харків (а.с. 12).
09.01.2026 транспортною філією КП «Харківські теплові мережі» видане розпорядження №88/04 «Щодо залучення автотранспорту з метою своєчасної підготовки рубежів для оборони м. Харкова та Харківської області», згідно з яким, відповідно до вимог ст. 15 ЗУ «Про оборону України» та з метою своєчасної підготовки рубежів до оборони відповідно затвердженого плану підготовки до оборони м. Харків, для виконання фортифікаційних заходів відповідно до листа командира тактичної групи «Слобода» №335 від 16.12.2025 зобов`язано водія ОСОБА_3 (таб. №9832) невідкладно виїхати на автомобілі КОБАЛЬТ АС-3253/8 KM, р.н. НОМЕР_1 , в супроводі відповідальної особи тактичної групи «Слобода» для доставлення залізобетонних конструкцій, блоків, щебню, тощо, які необхідні для виконання фортефікаційних заходів (а.с. 20).
Згідно з даними, які містяться в подорожньому листі від 09.01.2026 №998618 серії 12 АБМ автомобіль Кобальт АС-3163 державний номерний знак НОМЕР_1 (водій ОСОБА_4 ), здійснював перевезення залізобетонних блоків за маршрутом Веделя – Героїв Харкова – Героїв Харкова - Балаклея - Балаклея - Борщева - Борщева – Ком. Корка – Ком. Корка – Веделя. Час виїзду з гаражу 07.30 год час повернення 16.30 год. (а.с. 23).
Непогоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи на території України) від 26.01.2026 серії АВ №00009730, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач підлягає звільненню від адміністративної відповідальності, оскільки адміністративне правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП на підставі постанови АВ №00009730 від 26.01.2026 було вчинене в стані крайньої необхідності. З урахуванням п. 3 ч. 3 ст. 286 КУпАП суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, що має наслідком скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із вчиненням позивачем дій в стані крайньої необхідності.
Щодо твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначив, що доводи позивача про те, що про оскаржувану постанову він дізнався лише 18.03.2026, коли виконавчою службою були накладений арешт на грошові кошти, зокрема, заробітну плату, свідчать про поважність пропуску строку позивачем для звернення до суду з цим позовом. Відомості про отримання безпосередньо позивачем оскаржуваної постанови суду не надані. За таких обставин суд вважав можливим пропущений строк поновити.
Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Пунктами 1, 3 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення №103), встановлено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад та територій (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII (далі - Закон №3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Частиною 2 ст. 29 Закону №3353-XII встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженням з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Стаття 8 КУпАП визначає, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону №3353-XII встановлюють ПДР.
Ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (п.п. 1.1, 1.3, 1.4 ПДР).
Відповідно до п. 1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 22.5 ПДР України рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують:
б) фактичної маси (для автомобільних доріг державного значення): трьохвісний автомобіль 25 тон,
в) навантаження на вісь: від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни 19 тон.
02.11.2022 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України №1217 від 28.10.2022 (далі - Постанова №1217), якою, у тому числі, п. 22.5 Правил дорожнього руху було доповнено абзацом наступного змісту: «У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення».
Отже, підставою для виключення відповідальності особи за порушення нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, є наявність таких умов:
1) транспортні засоби здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави;
2) наявність рішення військового командування про таке перевезення, в інтересах якого здійснюється таке перевезення.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022, який триває по теперішній час.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Положеннями ч. 2 ст. 132-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.
Суб`єкт відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, визначений приписами ст. 14-3 КУпАП, за змістом якої адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Зважаючи на те, що Скопенко В.В. є керівником Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», за яким зареєстрований автомобіль Кобальт АС-3253/8 KM державний номерний знак НОМЕР_1 , то позивач є відповідальною особою за вказане правопорушення в розумінні ст. 14-3 КУпАП.
Колегія суддів зазначає, що КП «Харківські теплові мережі» в установленому законодавством порядку було визнано критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.
Згідно з копією витягу з наказу Міністерства енергетики України від 15.07.2024 № 259 «Про визначення підприємств паливно-енергетичного комплексу критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (Протокол № 30)» КП «Харківські теплові мережі» визначено як таке, що є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (а.с. 11).
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що командир тактичної групи «Слобода» полковник ОСОБА_5 листом від 16.12.2025 №335 звернувся до директора КП «Харківські теплові мережі», в якому просив надати транспортні засоби в кількості двох одиниць, на безоплатній основі, для організації перевезення невибухових інженерних загороджень (ПЗ-1) в кількості 30 000 штук за маршрутом Балаклея-Харків (а.с. 12).
Розпорядженням керівника транспортної філії комунального підприємства «Харківські теплові мережі» від 09.01.2026 №88/04 зобов`язано водія ОСОБА_6 (таб. №9832) невідкладно виїхати на автомобілі Кобальт АС-3253/8 KM державний номерний знак НОМЕР_1 , в супроводі відповідальної особи тактичної групи «Слобода» для доставлення залізобетонних конструкцій, блоків, щебню, тощо, які необхідні для виконання фортефікаційних заходів (а.с. 20).
Відповідно до подорожнього листа вантажного автомобіля №9998618 від 09.01.2026, автомобіль Кобальт АС-3163 державний номерний знак НОМЕР_1 (водій ОСОБА_4 ), здійснював перевезення залізобетонних блоків. Час виїзду з гаражу 07.30 год час повернення 16.30 год (а.с. 23).
Відтак, колегія суддів вважає, що позивач у спірних правовідносинах виступав як виконувач перевезень з метою забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, на підставі чого його відповідальність у даній справі виключена положеннями абз. 7 п. 22.5 ПДР України, тобто його дії є законними та обґрунтовуються «нагальною соціальною потребою» в розумінні практики Європейського суду з прав людини.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять жодного доказу прийняття відповідного рішення командуванням, що виключає можливість застосування п. 22.5 ПДР (із внесеними змінами), оскільки такі спростовуються матеріалами справи, які містять листи командира тактичної групи «Слобода» полковника ОСОБА_7 від 30 вересня 2025 року №275 та від 16 грудня 2025 року №335 до Генерального директора Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» Василя Скопенка з проханням на безоплатній основі, з метою своєчасної підготовки рубежів до оборони відповідно затвердженого Плану підготовки до оборони та оборони Харків, надавати, з 01 жовтня по 20 грудня 2025 року автомобілі для перевезення великогабаритного вантажу (залізобетонні конструкції, блоки, щебінь тощо), екскаватори (в тому числі на гусеничній базі) для виконання фортифікаційних заходів в смузі відповідальності тактичної групи "Слобода". Зокрема, надати транспортні засоби в кількості двох одиниць, на безоплатній основі, для організації перевезення невибухових інженерних загороджень (ПЗ-1) в кількості 30000 штук, за маршрутом Балаклея-Харків.
Колегія суддів зазначає, що абзац 7 пункту 22.5 ПДР України не містить вимоги щодо обов`язкового підтвердження перевезення виключно наказом, директивою чи іншим документом конкретно визначеної форми. Вказана норма пов`язує можливість здійснення відповідного перевезення з його виконанням в інтересах оборони держави та на виконання завдань військового командування. При цьому законодавством не встановлено вичерпного переліку документів, якими можуть підтверджуватися такі обставини.
Лист командира тактичної групи є офіційним документом, виданим уповноваженою службовою особою військового управління в межах її компетенції та фактично відображає волевиявлення військового командування щодо необхідності здійснення перевезення та підтверджує його зв`язок із виконанням завдань оборони держави.
Отже, такий документ є належним та допустимим доказом на підтвердження обставин, для встановлення яких його було видано.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що встановлені судом першої інстанції фактичні обставини, а саме виконання робіт із ліквідації наслідків обстрілу та здійснення діяльності комунальним підприємством, не підпадають під визначені законом винятки, а тому свідчать про неправомірне застосування судом норм матеріального права, оскільки суд першої інстанції виходив не лише із характеру діяльності комунального підприємства чи факту ліквідації наслідків обстрілів, а й з установлених у справі обставин щодо залучення транспортних засобів на підставі звернень військового командування для забезпечення виконання фортифікаційних заходів, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Саме ці обставини були визначальними для застосування відповідних положень матеріального права.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно-правових санкцій.
Отже, відповідальність суб`єкта, який у період воєнного стану в Україні здійснював перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення виключена відповідно до Постанови №1217.
Колегія суддів зауважує, згідно з пп. 7 п. 4 розділу ІІ Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 №512 під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу з використанням системи уповноважена посадова особа з`ясовує наявність інформації про обставини, що виключають адміністративну відповідальність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Разом з тим, відповідач при прийнятті спірної постанови не з`ясовував наявність інформації про обставини, що виключають адміністративну відповідальність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.
Колегія суддів зауважує, що для попередження ліквідацій руйнувань та укріплення рубежів до оборони та для виконання фортифікаційних заходів в умовах постійних оголошених повітряних тривог на території Харківської області в смузі відповідальності тактичної групи «Слобода» автомобіль Кобальт АС-3253/8 KM державний номерний знак НОМЕР_1 з метою забезпечення обороноздатності держави та за наявності рішення військового командування про таке перевезення, здійснював відповідні перевезення в стані крайньої необхідності.
Слід зазначити, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки діяння, вчинене в стані крайньої необхідності, не просто є підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності. Воно позбавляє сам вчинок ознаки протиправності, перетворюючи його на суспільно корисний акт, адже збережене благо є вагомішим за заподіяну шкоду. Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Підставою крайньої необхідності є небезпека інтересам, які охороняються адміністративним законодавством. Ця небезпека може бути викликана: 1) протиправними діями людини: 2) діями тварин; 3) природними явищами; 4) джерелом підвищеної небезпеки (технічними та транспортними засобами) тощо. Крім того, крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): - небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; - при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; - шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що допущене позивачем перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу було вимушеним і вчиненим виключно в стані крайньої необхідності з метою оперативного доставлення матеріалів для фортифікаційних споруд та забезпечення обороноздатності держави в умовах воєнного стану. Зважаючи на те, що шкода від допущеного порушення Правил дорожнього руху є значно меншою за відвернену небезпеку та збережене суспільне благо.
Колегія суддів вважає, що вчинене порушення є менш значним, ніж відвернена шкода.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі вчинення дії в стані крайньої необхідності.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач підлягає звільненню від адміністративної відповідальності, оскільки адміністративне правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП на підставі постанови АВ № 00009730 від 26.01.2026 було вчинене в стані крайньої необхідності.
Доводи апелянта про те, що постанова містить посилання на технічний засіб вимірювання, який може бути точно ідентифікований, а застосована вимірювальна техніка відповідає вимогам ДСТУ та враховує гранично допустимі похибки під час здійснення габаритно-вагового контролю, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки предметом спору у цій справі є не справність, технічні характеристики чи порядок застосування засобу вимірювальної техніки, а наявність передбачених законодавством підстав, які виключають відповідальність позивача за перевищення нормативних вагових параметрів.
Як встановлено судом, позивач у спірних правовідносинах здійснював перевезення з метою забезпечення обороноздатності держави на підставі рішення військового командування, що підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи. За таких обставин на спірні правовідносини поширюється дія абзацу 7 пункту 22.5 ПДР, який виключає відповідальність за перевищення встановлених вагових параметрів під час виконання відповідних перевезень.
Таким чином, навіть за умови належного функціонування та відповідності застосованого технічного засобу вимогам законодавства, ці обставини не можуть бути самостійною підставою для притягнення позивача до відповідальності, оскільки його дії були правомірними та обумовленими необхідністю забезпечення обороноздатності держави. Таке втручання держави у права позивача шляхом застосування адміністративно-господарської відповідальності за наведених обставин не відповідало б вимозі «нагальної суспільної (соціальної) потреби» у розумінні практики Європейського суду з прав людини та не відповідало б критерію пропорційності.
Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2026 по справі № 953/3765/26 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		М.О. Семененко	
Судді	   	І.С. Чалий   З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено 01.07.2026 року