ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" червня 2026 р. Справа№ 910/1472/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тищенко О.В.
суддів: Сибіги О.М. 
Гончарова С.А. 

без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2026 (повний текст рішення складено 02.04.2026)

у справі №910/1472/26 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго»
до Державної податкової служби України
про стягнення 56 645,21 грн,

в с т а н о в и в:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - ДПЗД «Укрінтеренерго»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Державної податкової служби України (далі - ДПС України/відповідач) про стягнення 56 645,21 грн, у тому числі: 25 139,13 грн - заборгованості за спожиту електричну енергію за період із серпня 2022 року по червень 2023 року, 24 640,46 грн - 15% річних та 6 865,62 грн - інфляційних втрат, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», у відповідача виникла відповідна заборгованість.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2026 позов задоволено.
Стягнуто з Державної податкової служби України на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» 25 139 грн 13 коп. - заборгованості за спожиту електричну енергію, 24 640 грн 46 коп. - 15% річних, 6 865 грн 62 коп. - інфляційних втрат та 2 662 грн 40 коп. - судового збору.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Державна податкова служба України 16.04.2026 звернулася на адресу Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, сформованою в системі «Електронний суд» 16.04.2026, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2026 у справі №910/1472/26 повністю та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Також просив здійснювати розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. 
Зокрема, скаржник вважає, що посилання суду на положення Закону України «Про ринок електричної енергії» щодо публічного договору приєднання є формальним та не підтвердженим належними доказами, а сам позивач не довів факту належного повідомлення відповідача про умови такого договору, не надав доказів оприлюднення договору саме у період виникнення спірних правовідносин, а також не підтвердив факт доведення до відома відповідача істотних умов договору.
Так, скаржник вказує, що лист АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» від 25.07.2022 містить лише інформацію про зміну постачальника, однак не містить жодних відомостей щодо укладення договору, його умов або порядку приєднання до нього. Вказаний лист не може вважатися належним доказом укладення договору або погодження його відповідачем.
Суд безпідставно визнав Комерційну пропозицію №5 від 08.10.2021 невід`ємною частиною договору та застосував її положення до відповідача, зокрема щодо нарахування 15% річних та порядку зарахування платежів. При цьому, судом не встановлено та позивачем не доведено, що відповідача було належним чином повідомлено про умови договору постачальника «останньої надії» зміст комерційної пропозиції або порядок доступу до неї.
Сам по собі факт оприлюднення договору або комерційної пропозиції на веб-сайті постачальника не може вважатися належним доведенням таких умов до конкретного споживача та не свідчить про їx погодження. Відповідно відсутні правові підстави вважати погодженими відповідачем умови щодо підвищеного розміру відповідальності 15% річних та особливого порядку зарахування платежів.
Вважаємо також, що суд безпідставно погодився із застосуванням положення про зарахування коштів незалежно від призначення платежу. Така умова не була індивідуально погоджена сторонами та фактично позбавляє відповідача права визначати призначення платежу, що призвело до викривлення обліку оплат і штучного формування заборгованості. Окрім того, застосування порядку календарної черговості погашення можливе виключно за умови наявності належним чином доведеної заборгованості за попередні періоди. Однак позивачем не було надано жодного розрахунку, який би чітко визначав періоди виникнення заборгованості, не підтверджено склад та розмір такої заборгованості первинними документами та не доведено факту виникнення грошового зобов`язання відповідача у попередніх періодах, зокрема за 2022 рік.
Також скаржник вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позивач звернувся з вимогами про стягнення боргу за період з серпня 2022 року по червень 2023 року лише в лютому 2026 року, що на підставі ст. 257 та 261 Цивільного кодексу України є підставою для відмови в задоволенні позову.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/1472/26 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Гончаров С.А., Сибіга О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2026 суд відмовив у задоволенні клопотання Державної податкової служби України про розгляд справи з викликом учасників справи. Цією ж ухвалою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2026 у справі №910/1472/26. Призначено до розгляду вказану апеляційну скаргу без повідомлення (виклику) учасників справи. 
04.05.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго», в якому останній заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 08.05.2024 №3684-IX, Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №3891-IX, Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4024-IX, Указом Президента України від 14.01.2025 №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4220-IX від 15.01.2025, Указом Президента України від 15.04.2025 №235/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 16.04.2025 № 4356-IX, Указом Президента України від 14.07.2025 №478/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.07.2025 №4524-IX, Указом Президента України від 20.10.2025 №793/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.10.2025 №4643-IX, Указом Президента України від 12.01.2026 №40/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 14.01.2026 №4757-IX, Указом Президента України від 27.04.2026 №342/2026 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 28.04.2026 № 4857-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 04 травня 2026 року строком на 90 діб, тобто до 02 серпня 2026 року.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2026.
Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже, справа №910/1472/26 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.
У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 12.12.2018 Кабінет Міністрів України розпорядженням №1023-р (з урахуванням внесених змін) визначив Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» постачальником "останньої надії" з 01.01.2019 до 31.12.2026. На підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1344 від 06.11.2018 ДПЗД «Укрінтеренерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.
Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі» визначено Оператором системи розподілу згідно реєстру суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, діяльність яких регулюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
25.07.2022 АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» листом № 64/9966-вих. повідомило позивача та відповідача, що об`єкти споживача Державної податкової служби України перейдуть до постачальника «останньої надії» з 25.07.2022.
При цьому, колегія суддів не приймає доводи скаржника, що лист АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» від 25.07.2022 містить лише інформацію про зміну постачальника, однак не містить жодних відомостей щодо укладення договору, його умов або порядку приєднання до нього, виходячи з наступного.
У частині 1 статті 64 Закону та п. 3.4.2 ПРРЕЕ зазначено, що постачальник «останньої надії» надає послуги з постачання електричної енергії споживачам у разі: 1) банкрутства, ліквідації попереднього електропостачальника; 2) завершення строку дії ліцензії, зупинення або анулювання ліцензії з постачання електричної енергії споживачам попереднього електропостачальника; 3) невиконання або неналежного виконання електропостачальником правил ринку, правил ринку "надобу наперед" та внутрішньодобового ринку, що унеможливило постачання електричної енергії споживачам; 4) необрання споживачем електропостачальника, зокрема після розірвання договору з попереднім електропостачальником; 5) в інших випадках, передбачених правилами роздрібного ринку.
Частиною шостою статті 64 Закону встановлено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник «останньої надії» оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.
Відповідно до положень частини восьмої статті 64 Закону, пункту 3.4.4 глави 3.4 розділу III ПРРЕЕ постачальник «останньої надії» здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Положеннями пункту 6.2.3. Глави 6.2 розділу VI ПРРЕЕ визначено, що початком постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» вважається дата припинення постачання електричної енергії споживачу попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу.
Таким чином, договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» є публічним договором приєднання, вважається укладеним у визначених законодавством України та ПРРЕЕ випадках, у разі настання яких споживач безакцептно приймає умови договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Згідно з ч. 11 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" має повідомити споживачу умови постачання, ціни на електричну енергію, а також про право споживача на вибір електропостачальника. Постачальник "останньої надії" зобов`язаний оприлюднити зазначену інформацію на своєму офіційному веб-сайті.
У зв`язку з наведеним, позивачем було розміщено на своєму офіційному веб-сайті договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 27.12.2018 р. (далі - договір), порядок приєднання до умов договору та комерційну пропозицію №5 від 08.10.2021 р.
Зазначений договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" від 27.12.2018 р. є публічним договором приєднання споживача, що укладається сторонами, керуючись статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до цього договору на умовах, визначених Законом України "Про ринок електричної енергії" та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 р. №312 (далі - ПРРЕЕ), і є однаковим для всіх споживачів.
Отже, між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - постачальник) та Державною податковою службою України (далі - споживач) укладено договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», відповідно до якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція).
Так, додатком 1 до договору сторонами погоджено Комерційну пропозицію №5 в редакції від 08.10.2021.
Відповідно до пунктів 5.1, 5.2, 5.8 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», яка є додатком до цього договору. Спосіб визначення ціни (тарифу) на електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Розрахунковий період за цим договором є календарний місяць.
Відповідно до пункту 5.10 договору оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менш 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.
Умовами пункту 4.1 розділу 4 Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 встановлено, що споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.
У разі неотримання рахунку споживач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію.
Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора системи розподілу (передачі) (далі - ОС).
Відповідно до положень пункту 4.2 розділу 4 Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі.
Пунктом 4.3 розділу 4 Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 закріплено, що рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним) із застосуванням послуг пошти на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС або споживачем постачальнику або засобами електронної пошти, відповідно до пункту 16.2 цієї Комерційної пропозиції.
Умовами пункту 4.4 розділу 4 Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 обсяг фактично спожитої електричної енергії споживачем визначається ОС, який виконує функції адміністратора комерційного обліку, в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії, а також Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженим постановою НКРЕКП від 28.12.2018 № 2118. У разі наявності зауважень до акту купівлі-продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності. У разі неповернення споживачем підписаного зі свого боку одного екземпляру оригіналу акту купівлі-продажу у встановлені строки або його непідписання з боку споживача у встановлений термін (триденний) документ вважається узгодженим та підтвердженим споживачем та приймається постачальником як узгоджений. Документом, що підтверджує факт переходу права власності на електричну енергію від постачальника до споживача, є узгоджений сторонами акт купівлі-продажу оформлений відповідно до умов, визначених в цьому розділі.
У відповідності до умов п. 4.5. розділу 4 Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 за наявності у споживача заборгованості за договором постачальник зараховує кошти, отримані від споживача, як погашення заборгованості за електричну енергію, поставлену в минулі періоди по договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості незалежно від зазначеного споживачем призначення платежу. У разі перевищення суми платежу, що підлягає оплаті за рахунковий період, надлишок отриманих коштів зараховується в рахунок оплати наступного розрахункового періоду.
Згідно з п. 7.4. розділу 7 Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
Цей договір набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ. Цей договір діє в частині розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів (п. 15.1. розділу 15 Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021).
З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов цього договору ДПЗД «Укрінтеренерго», на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії ДПС України, за даними отриманими від оператора системи розподілу АТ «ДТЕК Київські електромережі» у період з серпня 2022 року по червень 2023 року відповідачу виставлено рахунки на оплату за обсяг споживання електричної енергії та акти купівлі-продажу електричної енергії на загальну суму 276 438,23 грн, зокрема:
- на підставі звіту щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі), за серпень 2022 року - рахунок №000043005393/04/О08/34538 від 22.09.2022 та акт №027117 купівлі-продажу електроенергії за серпень 2022 р. від 31.08.2022, відповідно до якого обсяг споживання електричної енергії склав 30 кВт.*год. на загальну суму 129,11 грн (з ПДВ), які надіслані відповідачу 26.09.2022 на його електронну пошту. Водночас, на підставі отриманого позивачем від ОСР відкоригованого звіту за серпень 2022 р., обсяг споживання відповідачем електричної енергії за розрахунковий період відкориговано в сторону збільшення та разом з листом від 17.10.2022 №44/10-3097/ПОН виставлено відповідачу рахунок №000043005393/04/К08/35111 від 30.09.2022 та коригувальний акт №27540 від 30.09.2022 до акту №27117 купівлі-продажу електроенергії за серпень 2022 р. від 31.08.2022, відповідно до якого обсяг споживання електричної енергії склав 3 261 кВт.*год. на загальну суму 14 034,03 грн (з ПДВ), які надіслані відповідачу 26.10.2022 на його електронну адресу;
- на підставі звіту щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі), за вересень 2022 року - рахунок №000043005393/04/О09/35260 від 11.10.2022 та акт №027839 купівлі-продажу електроенергії за вересень 2022 року від 30.09.2022, обсяг споживання електричної енергії склав 165 кВт.*год. на загальну суму 793,30 грн (з ПДВ), які надіслані відповідачу 13.10.2022 на його електронну пошту;
- на підставі звіту щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі), за жовтень 2022 року - рахунок №000043005393/04/О10/36648 від 11.11.2022 та акт №029222 купівлі-продажу електроенергії за жовтень 2022 року від 31.10.2022, відповідно до якого обсяг споживання електричної енергії склав 1 597 кВт.*год. на загальну суму 8 971,54 грн (з ПДВ), які надіслані відповідачу 15.11.2022 на його електронну пошту;
- на підставі звіту щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі), за листопад 2022 року - рахунок №000043005393/04/О11/37693 від 14.12.2022 та акт №030255 купівлі-продажу електроенергії за листопад 2022 року від 30.11.2022, відповідно до якого обсяг споживання електричної енергії склав 1 725 кВт.*год. на загальну суму 9 905,53 грн (з ПДВ), які надіслані відповідачу 14.12.2022 на його електронну пошту;
- на підставі звіту щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі), за грудень 2022 року - рахунок №000043005393/04/О12/39598 від 11.01.2023 та акт №032075 купівлі-продажу електроенергії за грудень 2022 року від 31.12.2022, відповідно до якого обсяг споживання електричної енергії склав 1 486 кВт.*год. на загальну суму 8 300,44 грн (з ПДВ), які надіслані відповідачу 13.01.2023 на його електронну пошту;
- на підставі звіту щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі), за січень 2023 року - рахунок №000043005393/04/О01/41746 від 13.02.2023 та акт №034212 купівлі-продажу електроенергії за січень 2023 року від 31.01.2023, відповідно до якого обсяг споживання електричної енергії склав 5 325 кВт.*год. на загальну суму 32 207,39 грн (з ПДВ), які надіслані відповідачу 15.02.2023 на його електронну пошту.
- на підставі звіту щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі), за лютий 2023 року - рахунок №000043005393/04/О02/44322 від 13.03.2023 та акт №036772 купівлі-продажу електроенергії за лютий 2023 року від 28.02.2023, відповідно до якого обсяг споживання електричної енергії склав 5 834 кВт.*год. на загальну суму 36 725,92 грн (з ПДВ), які надіслані відповідачу 14.03.2023 на його електронну пошту;
- на підставі звіту щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі), за березень 2023 року - рахунок №000043005393/04/О03/45625 від 10.04.2023 та акт №038054 купівлі-продажу електроенергії за березень 2023 року від 31.03.2023, відповідно до якого обсяг споживання електричної енергії склав 9 936 кВт.*год. на загальну суму 59 921,83 грн (з ПДВ), які надіслані відповідачу 10.04.2023 на його електронну пошту.
- на підставі звіту щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі), за квітень 2023 року - рахунок №000043005393/04/О04/47470 від 10.05.2023 та акт №039872 купівлі-продажу електроенергії за квітень 2023 року від 30.04.2023, відповідно до якого обсяг споживання електричної енергії склав 15 931 кВт.*год. на загальну суму 86 645,46 грн (з ПДВ), які надіслані відповідачу 11.05.2023 на його електронну пошту. Водночас, у зв`язку з отриманням від ОСР уточнених даних щодо фактичного обсягу споживання електричної енергії відповідачем у розрахунковому періоді, позивачем здійснено коригування обсягів споживання електроенергії за квітень 2023 р. у сторону зменшення та разом з листом №44/10-2742/ПОН від 24.08.2023 виставлено відповідачу рахунок №000043005393/04/К04/51436 від 01.08.2023 та коригувальний акт №43800 від 31.07.2023 до акту №039872 на обсяг споживання електричної енергії - 12 830 кВт.*год. на загальну суму 69 779,75 грн, які надіслані 24.08.2023 на електронну пошту відповідача;
- на підставі звіту щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі), за травень 2023 року - рахунок №000043005393/04/О05/49759 від 14.06.2023 та акт №042154 купівлі-продажу електроенергії за травень 2023 року від 31.05.2023, відповідно до якого обсяг споживання електричної енергії склав 4 999 кВт.*год. на загальну суму 24 820,87 грн (з ПДВ), які надіслані відповідачу 14.06.2023 на його електронну пошту;
- на підставі звіту щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку (площадками вимірювання) споживачів постачальника «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго», які приєднані до електричних мереж або відносяться до території ліцензованої діяльності оператора системи розподілу (передачі), за червень 2023 року - рахунок №000043005393/04/О06/51256 від 12.07.2023 та акт №043630 купівлі-продажу електроенергії за червень 2023 року від 30.06.2023, відповідно до якого обсяг споживання електричної енергії склав 1 091 кВт.*год. на загальну суму 5 171,24 грн (з ПДВ), які надіслані відповідачу 12.07.2023 на його електронну пошту. Водночас, у зв`язку з отриманням від ОСР уточнених даних щодо фактичного обсягу споживання електричної енергії відповідачем у розрахунковому періоді, позивач здійснив коригування обсягів споживання електроенергії за червень 2023 р. у сторону збільшення та разом з листом №44/10-2742/ПОН від 24.08.2023 виставлено відповідачу рахунок №000043005393/04/К06/51465 від 02.08.2023 та коригувальний акт №43800 від 31.07.2023 до акту №043630 на обсяг споживання електричної енергії - 2 316 кВт.*год. на загальну суму 10 977,63 грн, які надіслані 24.08.2023 на електронну пошту відповідача.
Проте, відповідач за спожиту електричну енергію оплату здійснював несвоєчасно та у неповному обсязі, зокрема, сплативши за спірний період 251 299,10 грн, у тому числі: 13.09.2023 у загальному розмірі 128 855,14 грн, 19.09.2023 у розмірі 97 623,09 грн, 26.09.2023 у розмірі 6 204,31 грн, 27.09.2023 у розмірі 18 616,56 грн.
А тому, у ДПС Україна утворилась заборгованість перед ДПЗД «Укрінтеренерго» за спожиту електричну енергію у сумі 25 139,13 грн., зокрема за травень та червень 2023 року.
В зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань та наявністю заборгованості у вказаній сумі, ДПЗД «Укрінтеренерго» звернулось до суду з цим позовом про стягнення з ДПС України 25 139,13 грн - заборгованості, а також 24 640,46 грн - 15% річних та 6 865,62 грн - інфляційних втрат.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.
Законодавством України, зокрема положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ, врегульовано відносини між учасниками роздрібного ринку електричної енергії, а також встановлено окремий порядок укладення договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Так, за змістом частини 6 статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник «останньої надії» здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник «останньої надії» оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.
Відповідно до частини 11 статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачальник «останньої надії» має повідомити споживачу умови постачання, ціни на електричну енергію, а також про право споживача на вибір електропостачальника. Постачальник «останньої надії» зобов`язаний оприлюднити зазначену інформацію на своєму офіційному веб-сайті.
За змістом положень пункту 4.12 розділу IV ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.
Факт споживання електричної енергії споживачем підтверджується даними комерційного обліку (обсяги), що надає постачальнику «останньої надії» оператор системи розподілу/передачі шляхом надання Звіту про фактичне споживання електричної енергії споживачами постачальника за розрахунковий період.
Згідно з частиною 3 статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За загальним правилом, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (частини 2, 5 статті 633 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018.
Отже, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.
Відповідно до частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).
Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом, що між ДПЗД «Укрінтеренерго» та ДПС України укладено договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», відповідно до якого позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору, що зазначені в додатку 1 до договору (комерційна пропозиція). Так, додатком 1 до договору сторонами погоджено Комерційну пропозицію № 5 в редакції від 08.10.2021.
АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» листом від 25.07.2022 №64/9966-вих. повідомило позивача та відповідача, що об`єкти споживача Державної податкової служби України перейдуть до постачальника «останньої надії» з 25.07.2022.
Отже, починаючи з 25.07.2022 постачання електричної енергії на об`єкти відповідача здійснювалось позивачем, як постачальником «останньої надії».
Зокрема, відповідно до положень частин 8, 9 статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункт 3.4.4 глави 3.4 розділу III ПРРЕЕ, які кореспондуються з умовами, що зазначені в Комерційній пропозиції № 5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», яка є Додатком 1 до Договору, постачальник «останньої надії» здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу. Постачальник «останньої надії» постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник «останньої надії» припиняє електропостачання споживачу.
Тобто, законодавством встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» укладається на підставі дій споживача - споживання електричної енергії (акцепт договору) без договору з іншим електропостачальником. У такому разі договір вважається укладеним (момент укладення договору) з постачальником «останньої надії» у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.09.2021 у справі №910/8958/20, від 04.04.2023 у справі №905/1791/21, від 12.11.2024 у справі №910/1418/22 та від 02.10.2024 у справі №910/3532/23.
Наведене спростовує твердження ДПС Україна про те, що відносини між сторонами регулюються договором про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», який укладено у 2023 році, внаслідок чого, за твердженням позивача, правовідносини, які існували між позивачем та відповідачем у 2022 році не врегульовані відповідним договором.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Так, умовами пункту 4.1 розділу 4 Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 встановлено, що споживач сплачує 100% від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.
У разі неотримання рахунку споживач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію.
Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора системи розподілу (передачі) (далі - ОС).
Відповідно до положень пункту 4.2 розділу 4 Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі.
Судом вище встановлено, що у період з серпня 2022 року по червень 2023 року на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії ДПС України за даними, отриманими від оператора системи розподілу АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» відповідачу виставлено рахунки на оплату за обсяг споживання електричної енергії та акти купівлі-продажу електричної енергії на загальну суму 276 438,23 грн, які оплачені позивачем не в повному обсязі та з порушенням встановлених строків.
Так, у ДПС України утворилась заборгованість перед позивачем за спожиту електричну енергію у розмірі 25 139,13 грн, що підтверджується матеріалами справи.
При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу відповідача на положення п. 4.5. розділу 4 Комерційної пропозиції №5 від 08.10.2021, зокрема, за наявності у споживача заборгованості за договором постачальник зараховує кошти, отримані від споживача, як погашення заборгованості за електричну енергію, поставлену в минулі періоди по договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості незалежно від зазначеного споживачем призначення платежу. У разі перевищення суми платежу, що підлягає оплаті за рахунковий період, надлишок отриманих коштів зараховується в рахунок оплати наступного розрахункового періоду.
Так, здійснені відповідачем оплати згідно платіжних інструкцій №920 від 26.09.2023 на суму 18 616,56 грн та №919 від 25.09.2023 на суму 6 204,31 грн з призначенням платежу: «часткова оплата за спожиту електроенергію за травень 2023 р.» та платіжної інструкції №886 від 18.09.2023 на суму 10 977,63 з призначенням платежу: «оплата за спожиту електроенергію за червень 2023 р.» були зараховані позивачем в рахунок оплати заборгованості за спожиту електричну енергію у попередні періоди.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ДПС України порушила умови договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» та положення ст. 526 ЦК України, що має наслідком задоволення вимоги позивача про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 25 139,13 грн.
Крім того, ДПЗД «Укрінтеренерго» просило суд стягнути із ДПС України 15% річних у розмірі 24 640,46 грн та інфляційні втрати у розмірі 6 865,62 грн, нараховані за період з 03.11.2022 по 09.02.2026 по кожному рахунку з урахуванням здійснених відповідачем оплат.
Так, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що є способом захисту майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно з п. 7.4. розділу 7 Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 15% річних та інфляційних втрат, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що при обчисленні інфляційних втрат позивач допустив арифметичну помилку, разом із тим, оскільки їх розмір не перевищує суми, обчисленої судом, ці вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Колегія суддів не приймає твердження відповідача, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позивач звернувся з вимогами про стягнення боргу за період з серпня 2022 року по червень 2023 року лише в лютому 2026 року, що на підставі ст. 257 та 261 Цивільного кодексу України є підставою для відмови в задоволенні позову, що обґрунтоване наступним.
Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч.1 ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції до ухвалення рішення судом.
Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.
Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не була подана заява про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості пені, інфляційних збитків та % річних в суді першої інстанції, а тому обґрунтовано не застосована до вимог позивача.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України чітко визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Таким чином, за загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. 
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18, від 18.03.2020 р. у справі № 129/1033/13-ц.
Крім того, Верховним Судом неодноразово зазначалось, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар доказування обставин) покладається на особу, яка посилається на ці обставини (постанови Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 922/1163/18, від 29.08.2018 р. у справі № 909/105/15, від 29.08.2018 р. у справі № 910/23428/17, від 31.01.2018 р. у справі № 10/8763/17).
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача та приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та до переоцінки доказів.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, в задоволенні апеляційної скарги Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2026 у справі №910/1472/26 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2026 у справі №910/1472/26 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2026 у справі №910/1472/26 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.
4. Матеріали справи №910/1472/26 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя О.В. Тищенко 

Судді О.М. Сибіга

С.А. Гончаров