КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/8739/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Савонюка М.Я., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 
ВСТАНОВИВ:

До Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі – позивач) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (надалі – відповідач), у якій просить:
- визнати протиправними та скасувати результати документальної позапланової невиїзної перевірки, оформлені Актом від 28.08.2025 №13927/11-28-24-04/2518716319, як такі, що проведені з порушенням процедури, встановленої п. 79.2 ст. 79 ПКУ, шляхом визнання протиправними та повного скасування наступних податкових повідомлень-рішень (ППР) Головного управління ДПС у Кіровоградській області, прийнятих 22 вересня 2025 року на підставі вказаного Акта: ППР №000015965/11-28-24-04, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 6792,36 грн (в т.ч. 5433,89 грн — основний платіж, 1358,47 грн — штрафні санкції); ППР № 000015976/11-28-24-04, яким визначено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 566,03 грн (в т.ч. 452,82 грн — основний платіж, 113,21 грн — штрафні санкції); ППР № 000015978/11-28-24-04, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 340,00 грн за порушення строку подання декларації; ППР № 000015988/11-28-24-04, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 8000,00 грн за ненадання відповіді на запит. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що з метою контролю за дотриманням вимог податкового законодавства при оподаткуванні доходу, отриманого платником як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 відповідачем було проведено відносно нього документальну позапланову невиїзну перевірку. За результатами проведеної перевірки складено Акт від 28.08.2025 №13927/11-28-24-04/2518716319 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні доходів, отриманих у вигляді списання заборгованості за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року" (далі — Акт перевірки) та встановлено, порушення вимог:
- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, статті 179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-Vl (далі — ПК України) - неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік до контролюючого органу;
- підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України - в результаті чого донараховано податкове зобов`язання по податку з доходів фізичних осіб за 2023 рік на загальну суму 5433,89 грн;
- пункту 16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України - в результаті чого донараховано податкове зобов`язання по військовому збору за 2023 рік на загальну суму 452,82 грн;
- підпункту 73.3.3 пункту 73.3 статті 73 ПК України - ненадання до податкового органу відповіді на письмовий запит про надання інформації. 
Як наслідок, відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення щодо збільшення суми грошових зобов`язань та застосування штрафних санкцій, які вважає протиправними, а висновки, які відображені у Акті перевірки безпідставними, оскільки запит від 16.05.2024 № 516916/11-28-24-08 про надання інформації та її документальне підтвердження про отриманий у 2023 році дохід у вигляді вартості списання суми заборгованості АТ "ОТП БАНК" (ЄДРПОУ 21685166) та подання річної декларації про майновий стан і доходи не отримував, тому підстави для застосування до нього штрафної санкції у розмірі 8000,00 грн за ненадання інформації та документів у даному випадку відсутні. Також, 15.05.2025, тобто ще до початку податкової перевірки, самостійно сплатив 5433,89 грн податку з доходів фізичних осіб за 2022 рік (доходи нараховані у вигляд основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням) та 452,82 грн військового збору з доходів фізичних осіб за 2022 рік. Відтак, підстави для збільшення грошових зобов`язань до сплати на суми, які вже були сплачені, відсутні.
Вказує, на порушення процедури проведення перевірки, адже копію наказу про її призначення та повідомлення не отримував, що позбавило його можливості надати необхідні пояснення та документи.
З цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог.
На обґрунтування заперечень зазначив, що за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки встановлено отримання позивачем у 2023 році доходу у вигляді додаткового блага — прощеної АТ "ОТП БАНК" основної суми боргу в розмірі 30188,27 грн, який підлягав декларуванню та оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Оскільки ОСОБА_1 не подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік, контролюючим органом самостійно визначено грошові зобов`язання з ПДФО на суму 5433,89 грн та військового збору на суму 452,82 грн, а також застосовано штрафні санкції. 
Вказує, що сплата позивачем сум ПДФО та збору у 2025 році без подання декларації не звільняє його від відповідальності за неподання податкової звітності та не спростовує правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень, у тому числі штрафу в розмірі 340 грн за неподання податкової декларації за 2023 рік. Крім того, у зв`язку з ненаданням відповіді на запит контролюючого органу до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 8000,00 грн. 
З посиланням на положення статті 42 ПК України вважає, що копія наказу, повідомлення про проведення перевірки, а також Акт перевірки вважаються врученими позивачу належним чином, адже направлені засобами поштового зв`язку на його податкову адресу.
Зауважує, що за результатами адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень-рішень ДПС України залишила скаргу позивача без задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення — без змін. 
З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

28.01.2026 позивач надав суду відповідь на відзив, у якій більш детально конкретизує доводи та обґрунтування, зазначені у позовній заяві, а також наводить свої аргументи на спростування тверджень відзиву відповідача. 

Будь-яких клопотань від учасників справи не надходило. 
09.01.2026 ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження), витребувано від АТ «ОТП Банк» докази по справі.
14.05.2025 ухвалою суду повторно витребувано від Акціонерного банку «ОТП Банк» за ініціативи суду докази.

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.
Між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 22.11.2018 укладено кредитний договір №202150732, за умовами якого позичальнику відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 у валюті «гривня» та встановлено кредитну лінію (а.с. 95-99).
З метою врегулювання простроченої заборгованості за вказаним договором позивачу було запропоновано погашення боргу в рамках програми «Амністія 60/40». На виконання умов зазначеної програми 08.11.2022 року ОСОБА_1 внесено кошти на картковий рахунок для часткового погашення заборгованості. 
Листом-повідомленням від 19.12.2022 АТ «ОТП БАНК» поінформувало ОСОБА_1 про те, що керуючись положеннями статті 605 Цивільного кодексу України, банком за самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу за Договором у розмірі 30188,27 грн. Також повідомлено, що вказана сума прощеного боргу буде включена банком до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податків за підсумками звітного періоду (а.с. 82). 
Указаний дохід за ознакою « 126» (додаткове благо) у сумі 30188,27 грн, отриманий позивачем у І кварталі 2023 року, відображено АТ «ОТП БАНК» у податковому розрахунку за формою 1ДФ (4-ДФ), що також підтверджується листом банку від 14.10.2024 №01-05-19-6/1581 у відповідь на запит контролюючого органу (а.с. 47, 52). 
16.05.2024 Головне управління ДПС у Кіровоградській області на адресу ОСОБА_1 направило лист №5169/6/11-28-24-08, у якому повідомило, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків ДПС платником податків ним у 2022 році отримано дохід у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) у сумі 30188,27 грн, тому вказало на обов`язок подання річної податкової декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік до контролюючого органу за місцем реєстрації. Однак, вказаний лист не був вручений та повернувся до контролюючого органу 04.06.2024 з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 53, 55). 
15.05.2025 позивач самостійно сплатив до бюджету 5433,89 грн податку на доходи фізичних осіб та 452,82 грн військового збору, що підтверджується банківськими квитанціями ПАТ «МТБ БАНК» від 15.05.2025 (а.с. 21зв., 22). 
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, пунктів 79.1, 79.2 статті 79 ПК України та відповідно до наказу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 07.07.2025 №1093-п проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства при оподаткуванні доходів, отриманих як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 (а.с. 60). 
Копію наказу від 07.07.2025 №1093-п та повідомлення про початок проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 07.07.2025 №408/4/11-28-24-04/2518716319 контролюючим органом направлено позивачу засобами поштового зв`язку (штрихкодовий ідентифікатор 2501200094502), однак лист повернувся відправнику з відміткою від 20.07.2025 «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 56-57, 61).
За результатами документальної позапланової перевірки складено акт від 28.08.2025 №13927/11-28-24-04/2518716319 та встановлено наступні порушення: 
- підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, статті 179 ПК України — неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік;
- підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України — заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2023 рік на загальну суму 5433,89 грн;
- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України — заниження податкового зобов`язання з військового збору за 2023 рік на загальну суму 452,82 грн;
- підпункту 73.3.3 пункту 73.3 статті 73 ПК України — ненадання до податкового органу відповіді на письмовий запит про надання інформації (а.с. 12-15). 
Акт перевірки було направлено позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомлення про вручення (штрихкодовий ідентифікатор №2500600819771) та отримано ним особисто 01.09.2025 (а.с. 58).
На підставі висновків акту перевірки Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області винесено наступні податкові повідомлення-рішення від 22.09.2025:
- №000015965/11-28-24-04, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 6792,36 грн, з яких 5433,89 грн — основний платіж, 1358,47 грн — штрафні санкції (а.с. 16зв.-17);
- №000015976/11-28-24-04, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 566,03 грн, з яких 452,82 грн — основний платіж, 113,21 грн — штрафні санкції (а.с. 17зв.-18);
- №000015978/11-28-24-04, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 340,00 грн за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік (а.с. 18зв.-19);
- №000015988/11-28-24-04, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію у розмірі 8000,00 грн за ненадання відповіді на письмовий запит контролюючого органу про надання інформації (а.с. 19зв.-20).
Вказані податкові повідомлення-рішення отримані позивачем 24.09.2025 (а.с. 59). 
Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України, у якій, зокрема, посилався на те, що податок на доходи фізичних осіб у сумі 5433,89 грн та військовий збір у сумі 452,82 грн були сплачені ним ще 15.05.2025, тобто до прийняття спірних податкових повідомлень-рішень (а.с. 22зв.-26).
За результатами розгляду скарги Державна податкова служба України рішенням №34675/6/99-00-06-01-02-06 залишила податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 22.09.2025 №000015965/11-28-24-04, №000015976/11-28-24-04, №000015978/11-28-24-04 та №000015988/11-28-24-04 без змін, а скаргу позивача — без задоволення (а.с. 27-28).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 56.21 статті 56 ПК України встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до пункту 75.1.2 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. 
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Нормами статті 79 ПК України визначені особливості проведення документальної невиїзної перевірки.
Пунктом 79.1 статті 79 ПК України встановлено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.2. пункту 78.1. статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, у разі якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звітність для податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, якщо їх подання передбачено законом. 
Згідно з пунктом 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
За правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
При цьому, незважаючи на проголошену пунктом 79.3 статті 79 ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім, що також узгоджується із приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.
Верховний Суд у питанні застосування положень пункту 79.2 статті 79 ПК України у взаємозв`язку з пунктом 42.2 статті 42 ПК України дотримується усталеної позиції, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки. 
При цьому, невиконання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України є істотним порушенням процедури перевірки, тобто є самостійною та достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень та інших рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі №640/9016/20 та від 29.05.2025 у справі №420/7122/19.
Варто зазначити, що сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмета перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно правопорушення.
Отже, з відомостями про дату початку перевірки та місце її проведення суб`єкт господарювання має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Таке тлумачення норм відповідає меті перевірки, змісту прав платника та виконанню ним обов`язку щодо надання посадовим (службовим) особам контролюючого органу у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Таким чином, істотною обставиною при вирішенні питання своєчасного повідомлення платника податків про проведення відносно нього перевірки є встановлення факту направлення контролюючим органом до початку перевірки наказу про проведення перевірки та повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, а також дати, з якої наказ про проведення перевірки та повідомлення вважаються врученими у відповідності до вказаних вимог податкового законодавства.
У зв`язку із наведеним слід зазначити, що за пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Відтак законодавець передбачив два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків, зокрема, коли останні надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представнику.
Згідно із пунктом 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Верховним Судом у постановах від 06.08.2019 у справі №520/8681/18, від 11.06.2020 у справі №823/1606/17, від 12.08.2021 у справі №640/3605/19 сформульовано правову позицію, що наказ вважається надісланим контролюючим органом в порядку, встановленому законом, у разі повернення за закінченням терміну зберігання поштою наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки, направленого на податкову адресу платника податків рекомендованим поштовим відправленням. 
Судом встановлено, що наказ від 07.07.2025 №1093-п та повідомлення про початок проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 07.07.2025 №408/4/11-28-24-04/2518716319 були направлені позивачу 07.07.2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення (2501200094502) за адресою реєстрації його місця проживання: АДРЕСА_1 , однак поштове відправлення не вручено адресату та повернуто поштовим відділенням із відміткою від 20.07.2025 про не вручення “за закінченням терміну зберігання”.
Таким чином, з урахуванням зазначеного, а також встановлених у справі, що розглядається обставин, суд зазначає, що у розумінні пунктів 42.2, 42.5 статті 42 ПК України днем вручення платнику податків копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки є саме 20.07.2025. Отже, саме після 20.07.2025, позивач вважається таким, що належним чином ознайомлений з наміром контролюючого органу провести документальну позапланову виїзну перевірку до її початку. Відповідно, після указаної дати і відповідач набув законних повноважень на проведення спірного контрольного заходу. Саме після вказаної дати необізнаність позивача з наказом про проведення перевірки слід розцінювати як таку, що свідчить про нехтування або ухилення від виконання обов`язку із отримання поштової кореспонденції без поважних причин і не може розцінюватись на користь платника податків. 
Разом з тим, перевірку позивача проведено в період з 19.08.2025 по 21.08.2025 включно, тобто після дати повідомлення платника податків про проведення перевірки та зі спливом 30 календарних днів з дати надсилання повідомлення і копії наказу про призначення перевірки.
Щодо суті виявлених порушень, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Відповідно до підпунктів 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Як встановлено пунктом 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу). 
За підпунктами 14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.
Отже, додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Крім того, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Отже, під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, що узгоджується з правовою позицією в постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №826/12872/17.
За змістом підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України основної суми боргу (кредиту) платника податку (крім суми прощеного (анульованого) основного боргу платника податку за іпотечним кредитом в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою житлової нерухомості), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом. 
Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи питання щодо обов`язку сплатити податок на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання (прощення) боргу кредитором, відповідач виходив з податкової інформації (податкового розрахунку за формою 1ДФ (4-ДФ) АТ «ОТП БАНК»), згідно з якою АТ «ОТП БАНК» у першому кварталі 2023 року нараховано ОСОБА_1 дохід у сумі 30188,27 грн з ознакою "126" додаткове благо.
Підпунктом "б" пункту 176.2 статі 176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.
Довідник ознак доходів фізичних осіб (додаток до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 за ознакою доходу "126" передбачає відображення доходу, отриманого платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу).
Суд враховує, що за змістом підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.
Наведені вище норми вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. Тому боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку.
Листом №9129/6/11-28-24-08 від 05.09.2024 відповідач здійснив запит на отримання інформації від АТ «ОТП БАНК» щодо підтвердження факту достовірності даних, відображених у звіті 1 ДФ та про вид виплачених доходів.
АТ «ОТП БАНК» листом від 14.10.2024 №01-05-19-6/1581 підтвердило інформацію надану у податковому розрахунку за формою 4-ДФ про дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощений (анульований) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
Крім цього суд враховує, що АТ «ОТП БАНК» листом від 19.12.2022 повідомило позивача про те, що банком за самостійним рішенням здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу за Договором у розмірі 30188,27 грн. Також, вказана сума прощеного боргу буде включена банком до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податків за підсумками звітного періоду.
Відтак, як встановлено судом, позивачу здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту) в сумі 30188,27 грн, у зв`язку з чим сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Кодексу та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.
Враховуючи викладене, позивач, як платник податку, зобов`язаний був подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага, отриманого від АТ «ОТП БАНК» внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості.
Статтею 167 ПК України визначено ставки податку з доходів фізичних осіб. Так згідно з пунктом 167.1 вказаної статті ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами. 
Виходячи із зазначеної суми доходу, сума податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб становить 5433,89 грн (30188,27 грн Ч 18%). 
Законом України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01.01.2015, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, відповідно до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Відповідно до підпунктів 1.1-1.6 пункту 1-6 підрозділу 10 розділу XX ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.
Отже, необхідною умовою для нарахування та утримання військового збору, так само як і податку на доходи фізичних осіб, у даному випадку є наявність факту отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага.
З огляду на зазначене дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага, включається до загального річного (місячного) оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5 %, тому у межах спірних правовідносин належна до сплати сума грошового зобов`язання з військового збору становить 452,82 грн (30188,27 грн х 1,5%).
Згідно спірних податкових повідомлень-рішень від 22.09.2025 №000015965/11-28-24-04 та №000015976/11-28-24-04 відповідачем визначено позивачу податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі на загальну суму 6792,36 грн, у тому числі: 5433,89 грн — основний платіж та 1358,47 грн — штрафні санкції; грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 566,03 грн, у тому числі 452,82 грн — основний платіж, 113,21 грн — штрафні санкції. 
Водночас судом встановлено, що 15.05.2025, тобто до прийняття наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 07.07.2025 №1093-п та до прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, позивачем добровільно сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб у сумі 5433,89 грн та військовий збір у сумі 452,82 грн.
Зазначені суми повністю відповідають сумам основних податкових зобов`язань, визначених контролюючим органом за результатами перевірки.
Отже, на момент прийняття спірних податкових повідомлень-рішень у частині основного платежу за відповідними податками фактична заборгованість у позивача була відсутня.
Суд враховує, що неподання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік не звільняло його від обов`язку задекларувати отриманий дохід та не виключало можливості застосування до нього відповідальності за неподання такої декларації у разі встановлення складу відповідного податкового правопорушення.
Разом з тим, обов`язок подання декларації та обов`язок сплати податкового зобов`язання є самостійними елементами податкового обов`язку. Невиконання обов`язку щодо подання декларації саме по собі не надає контролюючому органу права повторно визначати до сплати суми податку та збору, які вже були фактично сплачені платником до бюджету до початку проведення перевірки.
Визначення контролюючим органом грошового зобов`язання за основним платежем має на меті забезпечення надходження до бюджету належної суми податку чи збору. Якщо така сума вже сплачена платником до прийняття податкового повідомлення-рішення, повторне визначення цієї ж суми як грошового зобов`язання, що підлягає сплаті, не відповідає змісту податкового обов`язку та призводить до покладення на платника зобов`язань повторної сплати одного й того самого податкового платежу.
При цьому контролюючий орган під час прийняття податкових повідомлень-рішень був зобов`язаний врахувати всі обставини, що мали значення для їх прийняття, у тому числі факт добровільної сплати позивачем відповідних сум податку на доходи фізичних осіб та військового збору до початку перевірки. Неврахування такої обставини свідчить про необґрунтованість спірних рішень у частині визначення основних платежів.
Суд також звертає увагу, що факт сплати позивачем податку на доходи фізичних осіб у сумі 5433,89 грн та військового збору у сумі 452,82 грн до початку проведення перевірки не заперечується контролюючим органом, однак фактично залишений ним без належної правової оцінки під час прийняття спірних рішень.
Щодо застосування контролюючим органом штрафу у розмірі 25% на підставі пункту 123.2 статті 123 ПК України за умисне заниження податкових зобов`язань, суд зазначає таке. 
Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Отже, можливість застосування передбачених пунктом 123.2 статті 123 ПК України штрафних санкцій передбачає доведення податковим органом наявності умислу платника, тобто свідомого створення умов, спрямованих на невиконання або неналежне виконання установлених законодавством вимог. 
Суд зазначає, що умисел не може припускатися за замовчуванням виключно на основі факту допущення порушення, а має бути належним чином доведений контролюючим органом за допомогою чітких та беззаперечних доказів. Добровільна та повна сплата позивачем належних сум податків за два місяці до винесення наказу про перевірку повністю суперечить висновкам контролюючого органу про умисне невиконання податкового обов`язку в частині сплати податку та збору.
Крім того, встановлено статтею 123 ПК України штрафні санкції за своєю суттю є похідними від суми визначеного податкового зобов`язання. Оскільки судом встановлено протиправність повторного нарахування позивачу основного платежу по ПДФО та військовому збору, то нараховані на цю суму штрафи також підлягають скасуванню. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 22.09.2025 №000015965/11-28-24-04 та №000015976/11-28-24-04 є протиправними, а позовні вимоги у цій частині слід задовольнити.
Разом з тим, оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення від 22.09.2025 №000015978/11-28-24-04, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 340,00 грн за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік, суд зазначає, що факт отримання позивачем у 2023 році доходу у вигляді додаткового блага у сумі 30188,27 грн підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем.
Такий дохід підлягав відображенню у податковій декларації про майновий стан і доходи за відповідний звітний період. Однак доказів подання позивачем декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік до матеріалів справи не надано.
Добровільна сплата позивачем податку на доходи фізичних осіб та військового збору не замінює виконання обов`язку щодо подання податкової декларації, оскільки подання декларації та сплата податкового зобов`язання є самостійними обов`язками платника.
За таких обставин застосування до позивача штрафної санкції у розмірі 340,00 грн за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік є правомірним, а підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 22.09.2025 №000015978/11-28-24-04 відсутні.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.09.2025 №000015988/11-28-24-04, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 8000,00 грн за ненадання відповіді на письмовий запит контролюючого органу, суд зазначає наступне. 
Так, підставою для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі цього податкового рішення слугували висновки контролюючого органу про порушення пункту 121.2 статті 121 ПК України, а саме ненадання відповіді на запит контролюючого органу, надісланий відповідно до підстав, визначених підпунктом 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 ПК України.
Пунктом 121.2 статті 121 ПК України передбачена відповідальність платника податків за ненадання відповіді на запит, неподання або подання не в повному обсязі платником податків, фінансовим агентом або іншою особою документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу, надісланий відповідно до підстав, передбачених підпунктами 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу, - у вигляді накладення штрафу у 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
Неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу в інших випадках, передбачених статтею 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
За змістом пункту 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і має містити: 1) підстави для надсилання запиту відповідно до цього пункту із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.
Відповідно до підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 ПК України письмовий запит про надання інформації надсилається платнику податків або іншому суб`єкту інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:
1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої у встановленому законом порядку, виявлено факти, які можуть свідчити про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, із обов`язковим зазначенням таких фактів у запиті;
2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;
3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником податків;
4) стосовно платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:
податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок під час зазначення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;
акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;
5) у разі проведення зустрічної звірки;
6) виявлено помилку або недостовірність даних, що містяться у звіті про підзвітні рахунки, поданому фінансовим агентом, або відповідно до Загального стандарту звітності CRS фінансовим агентом подано звіт про підзвітні рахунки з відомостями про незадокументовані рахунки, або виявлено подання власником рахунку недостовірних відомостей фінансовому агенту;
7) отримано повідомлення від компетентного органу іноземної юрисдикції, з якою Україною укладено міжнародний договір, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, або укладено на його підставі міжвідомчий договір, про виявлення таким органом помилки, неповних або недостовірних даних, наданих фінансовим агентом щодо підзвітного рахунку особи, яка є резидентом відповідної іноземної юрисдикції, або про інше порушення чи невиконання фінансовим агентом зобов`язань, передбачених Угодою FATCA або Загальним стандартом звітності CRS, у тому числі про участь фінансового агента або його клієнта у правочинах або операціях, передбачених пунктом 39-3.6 статті 39-3 цього Кодексу;
8) отримано запит про надання інформації від компетентного органу іноземної держави на підставі міжнародного договору, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, та інформації, яка запитується, немає у розпорядженні контролюючого органу;
9) в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до підпунктів 73.3.2, 73.3.3 пункту 73.3 статті 73 ПК України запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Отже, вказаними приписами встановлено обов`язок платника податків надати контролюючому органу інформацію, визначену в запиті, та її документальне підтвердження протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту, надісланого у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Знову ж таки, пунктом 42.2 статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
При цьому добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
В абзаці другому пункту 42.5 статті 42 ПК України йдеться про те, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Контролюючий орган надає докази відправлення на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення спірних податкових повідомлень-рішень, проте вказаний лист повернувся на адресу контролюючого органу у зв`язку з тим, що «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи вказане вище правове регулювання та підстави повернення поштового відправлення на адресу контролюючого органу, лист, в якому надсилався запит вважається врученим позивачу з дня зазначеного поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
В свою чергу, пункт 45.1 статті 45 ПК України передбачає, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2 статті 42 ПК України).
Так, 16.05.2024 Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено на адресу ОСОБА_1 запит №5169/6/11-28-24-08, у якому повідомило, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків ДПС платником податків ним у 2022 році отримано дохід у вигляді додаткового блага (ознака доходу 126) у сумі 30188,27 грн, тому вказало на обов`язок подання річної податкової декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік до контролюючого органу за місцем реєстрації. 
Зазначений лист повернуто на адресу контролюючого органу із зазначенням причини невручення «за закінченням терміну зберігання».
З огляду на викладене суд критично оцінює аргументи позивача про недотримання контролюючим органом порядку направлення запиту про надання інформації.
Разом з тим, дослідивши зміст вказаного запиту, суд встановив, що у ньому контролюючий орган повідомив позивача про наявність відомостей щодо отримання ним у 2023 році доходу у вигляді додаткового блага з ознакою доходу « 126» у сумі 30188,27 грн, а також навів положення Податкового кодексу України щодо обов`язку фізичної особи задекларувати такий дохід і сплатити відповідні податкові зобов`язання. 
У заключній частині контролюючий орган вказав: «Враховуючи зазначене, Вам необхідно подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2023 рік до контролюючого органу за місцем реєстрації». 
Отже, зі змісту запиту від 16.05.2024 №5169/6/11-28-24-08 не вбачається, що контролюючим органом було запропоновано позивачу надати письмові пояснення, інформацію чи документальне підтвердження певних обставин. Також, такий не містить конкретного переліку документів, які позивач мав надати контролюючому органу, печатку контролюючого органу, не формулює вимоги про надання відповіді на запит у встановлений строк.
Таким чином, за своїм змістом запит від 16.05.2024 №5169/6/11-28-24-08 є листом-роз`ясненням контролюючого органу щодо необхідності виконання позивачем обов`язку щодо подання річної податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік, а не запитом про надання інформації та її документального підтвердження.
Поряд з цим, пунктом 121.2 статті 121 ПК України передбачена відповідальність за ненадання платником податків контролюючим органам відповіді, документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу у випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже, обов`язковою умовою для застосування відповідальності за пунктом 121.2 статті 121 ПК України є наявність належним чином оформленого запиту контролюючого органу, яким платнику податків чітко запропоновано надати відповідь, інформацію та/або відповідні документи.
У цій справі відповідачем не доведено, що лист від 16.05.2024 №5169/6/11-28-24-08 за своїм змістом є саме запитом про надання інформації чи документів, невиконання якого утворює склад податкового правопорушення, передбаченого пунктом 121.2 статті 121 ПК України.
Сам факт неподання позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2023 рік може бути підставою для застосування відповідальності за неподання податкової звітності, однак не може одночасно розцінюватися як ненадання відповіді, інформації чи документів на запит контролюючого органу, якщо такий запит фактично не містив відповідної вимоги.
За таких обставин суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 22.09.2025 №000015988/11-28-24-04, яким до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 8000,00 грн, є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем під час розгляду справи не доведено правомірність винесених податкових повідомлень-рішень від 22.09.2025№000015965/11-28-24-04, №000015976/11-28-24-04 та №000015988/11-28-24-04, у зв`язку з чим останні підлягають скасуванню. 
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України). 
Оскільки позов задоволено частково, суд стягує на користь позивача судовий збір у сумі 1184,97 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 241 — 246, 255, 295 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень — задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 22.09.2025 №000015965/11-28-24-04, №000015976/11-28-24-04 та №000015988/11-28-24-04.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 43995486, вулиця Велика Перспективна, 55, місто Кропивницький, Кіровоградська область, 25006) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у сумі 1184 (одна тисяча сто вісімдесят чотири) грн 97 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 15 червня 2026 року.
Повне найменування учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ). 
Відповідач - Головне управління ДПС у Кіровоградській області (25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55, код ЄДРПОУ 43995486).

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК