УХВАЛА

14 травня 2026 року 
м. Київ
справа №280/513/26
адміністративне провадження № К/990/21666/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Олендера І.Я., 
суддів: Бившевої Л.І., Юрченко В.П.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 22.01.2026 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 у справі №280/513/26 за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТОР-ДС», ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи за межі території України,
в с т а н о в и в:
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій Головне управління ДПС у Запорізькій області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України, через підсистему «Електронний суд» 13.05.2026 звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 22.01.2026 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 у справі №280/513/26, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті позовних вимог.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України, Верховний Суд виходить з наступного.
Так, керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень судом з`ясовано, що на підставі положень пункту 87.13 статті 87 Податкового кодексу України, а також статті 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) через підсистему «Електронний суд» 21.01.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТОР-ДС», ОСОБА_1 , в якій позивач просив суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТОР-ДС» - ОСОБА_1 до повного погашення боргу.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 22.01.2026, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026, позовну заяву Головного управління ДПС у Запорізькій області до Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОСТОР-ДС», ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи за межі території України повернув позивачу на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України. 
Мотивуючи свої рішення суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідно до частини першої статті 289-2 КАС України у разі невиконання у встановлені Податковим кодексом України строки обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань юридичною особою або постійним представництвом нерезидента, що призвело до виникнення податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, податковим органом подається до суду за основним місцем реєстрації юридичної особи або постійного представництва нерезидента позовна заява про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України. 
Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.
Суди попередніх інстанцій встановили, що контролюючий орган сформував податкову вимогу форми «Ю» від 06.10.2023 №0003094-1304-0801 та направив її на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТОР-ДС». Зазначена податкова вимога була отримана уповноваженою особою відповідача - 16.10.2023
Відповідно, як зауважили суди попередніх інстанцій, граничний 240-денний строк, визначений пунктом 87.13 статті 87 Податкового кодексу України та частиною першою статті 289-2 КАС України для сплати податкового боргу, розпочався з 00:00год 17.10.2023 та закінчився о 24:00год 12.06.2024.
Тобто, у позивача виникли підстави для звернення до суду з цим позовом, починаючи з 13.06.2024.
Саме ця дата є тим днем, саме з якого у контролюючого органу виникли правові підстави для реалізації владної компетенції та пред`явлення відповідних позовних вимог, а відтак з цього моменту почав свій перебіг тримісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений частиною другою статті 122 КАС України.
Натомість, контролюючий орган подав позов до суду лише 21.01.2026, тобто з пропуском тримісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Вказаним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 13 КАС України.
Наведені норми свідчать про те, що оскарження судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадках встановлених законом.
Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень з питань повернення заяви позивачеві (заявникові), поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування єдиної правозастосовної практики.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд приходить до висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За приписами частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 289-2 КАС України у разі невиконання у встановлені Податковим кодексом України строки обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань юридичною особою або постійним представництвом нерезидента, що призвело до виникнення податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 000 000,00 грн, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, податковим органом подається до суду за основним місцем реєстрації юридичної особи або постійного представництва нерезидента позовна заява про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України.
Як встановлено зі змісту оскаржуваних судових рішень, судами попередніх інстанцій враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах 12.09.2024 у справі №140/26462/23; від 01.07.2025 у справі №120/2450/24; від 24.07.2025 у справі №580/11507/24, що для звернення до адміністративного суду контролюючого органу з вимогами про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи за межі України абзацом 2 частини другої статті 122 КАС України передбачений тримісячний строк, який обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення таких вимог.
Норми статті 289-2 КАС України не встановлюють окремих строків звернення до суду, не визначають інших вимог до позовної заяви, відмінних від тих, які передбачені загальними нормами КАС України, як і не встановлюють іншої, особливої процедури розгляду таких заяв, що свідчить про те, що звернення в порядку статті 289-2 КАС України з позовною заявою про обмеження виїзду керівника платника податків за кордон відбувається в загальному порядку, в тому числі і за загальними строками звернення до суду.
Контролюючим органом правильність таких висновків не спростовано.
Касаційна скарга контролюючого органу не містить доводів щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.
Висновки судів попередніх інстанцій у справі відповідають останній правовій позиції Верховного Суду щодо даної категорії спорів, викладеній у постанові від 11.09.2025 у справі №460/1354/25.
З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій застосували положення пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України у відповідності до наведеного правозастосування.
Як вже було зазначено вище правозастосовна практика з наведеного питання (застосування положення пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України) вже сформована, і Суд не вбачає, що рішення за наслідками розгляду цієї скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Слід також зауважити, що Верховний Суд не відступів від висновків щодо застосування положень пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, наведених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.09.2024 у справі №140/26462/23; від 01.07.2025 у справі №120/2450/24; від 24.07.2025 у справі №580/11507/24; від 11.09.2025 у справі №460/1354/25.
Таким чином, аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги Головного управління ДПС у Запорізькій області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 22.01.2026 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 у справі №280/513/26 матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики з питань застосування відповідних норм права, а тому підстави для відкриття касаційного провадження за поданою у цій справі касаційною скаргою відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд -  
у х в а л и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 22.01.2026 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21.04.2026 у справі №280/513/26 за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТОР-ДС», ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи за межі території України.
Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді І.Я. Олендер
Л.І. Бившева
В.П. Юрченко