"16" червня 2026 р. Справа № 363/1776/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
16 червня 2026 року      м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участю секретаря Підопригори Х.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгорода за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що подана представником ОСОБА_2 до ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» про стягнення заробітної плати,-
ВСТАНОВИВ:
19.03.2026 року адвокат Мацкевич Д.А., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом, в якому просив спочатку стягнути з ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 220 000 грн. та зобов`язати відповідача повернути позивачу трудову книжку з відміткою про звільнення. 01.04.2026 року представник позивача спрямував суду позов про стягнення не сплаченої заробітної плати в новій редакції, де остаточно просив суд лише стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 220 000 грн.
Так, в обґрунтування позову в новій редакції, представник позивача зазначав, що ОСОБА_1 з 15.04.2025 року працював у ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» у відділі монтажу систем кондиціювання опалення та вентиляцій. Згідно домовленості, викладеної у трудовому договорі, заробітна плата позивача на підприємстві складала 30 000 грн. щомісяця та повинна була зараховуватися на його картковий рахунок, робочий час не нормований. Трудовий договір між сторонами було укладено відповідно до ст. 21-1 КЗпП на невизначений термін. Позивач погодився на такі умови виключно з причини того, що робота у відповідача надавала йому право на відстрочку та з огляду на те що у позивача є ще інше джерело доходу. Безпосереднім обов`язком позивача є пошук клієнтів яким потрібно обладнання з кондиціонування, опалення та вентиляцій, прорахунок вартості такого обладнання, прорахунок встановлення обладнання тощо. Після отримання замовлення, його прорахунку та попередній оцінки вартості робіт позивач передавав замовлення своєму безпосередньому керівнику ОСОБА_3 , який в подальшому супроводжував та організовував процеси продажу, доставки та монтажу. Робочий час позивача був не фіксований, йому не треба було знаходиться у офісі, його праця зводились до пошуку клієнтів, отримання замовлень та передання цих замовлень своєму безпосередньому керівнику. Однак, безпосередній керівник позивача сплачував йому кожного місяця лише 10 000 грн. готівкою обіцяючи, що заборгованість по заробітної платі буде перерахована однім платежем на картковий рахунок позивача. З огляду на те, що позивач працюючи на підприємстві мав відстрочку/бронювання у нього не було бажання вступати у конфлікт та вимагати повернення коштів, але після того як заборгованість по зарплаті склала понад 200 000 грн. позивач вирішив підняти це питання, оскільки ОСОБА_3 не виконував обіцянок зі сплати заробітної платні обумовлені договором, але кожного місяці збільшував плани замовлень на обладнання. При розмові про сплату заборгованості з заробітної плати, керівництво повідомило позивачу, що його звільнено та на його посаду прийнято іншу людину, а питання по заробітнії платі він може вирішувати у судовому порядку. На думку представника позивача, така поведінка відповідача є протиправною з огляду на ст. ст. 115, 116, 117 КЗпП. Заборгованість відповідача перед позивачем з заробітної плати складає 220 000 грн.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23.03.2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
01.04.2026 року до суду від представника позивача – адвоката Мацкевича Д.А. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03.04.2026 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін та витребувано у відповідача по справі - ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» належним чином засвідчену копію трудового договору, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ», відповідно до ст. 21-1 КУпП на невизначений термін; документально підтверджену інформацію щодо звільнення ОСОБА_1 , а саме відповідний наказ, розпорядження тощо та довідку щодо розміру заробітної плати ОСОБА_1 , наявності/відсутності заборгованості щодо її виплати на момент звільнення особи.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.05.2026 року застосовано до ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу, стягнуто з ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» в дохід Державного бюджету України штраф у сумі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 6 656 грн. та повторно витребувано докази, які відповідачу необхідно було надати суду в строк до 16.06.2026 року.
Станом на 16.06.2026 року ухвала суду від 07.05.2026 року в частині надання суду витребуваних доказів відповідачем не виконана.
Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача жодного разу в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважності причин неявки не повідомив, правом надати відзив на позовну заяву не скористався. Крім того, відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада України», а тому суд, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
16.06.2026 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. А відтак, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного: 
Судом встановлено, що звертаючись до суду із вказаним позовом, уточненим 01.04.2026 року, представник позивача вказував на те, що з 15.04.2025 року позивач працює у ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» у відділі монтажу систем кондиціювання опалення та вентиляцій. Згідно з домовленістю, викладеної у трудовому договорі, заробітна плата позивача на підприємстві складала 30 000 грн. щомісяця та повинна була зараховуватися на його картковий рахунок, робочий час не нормований. Трудовий договір між сторонами по справі було складено у відповідності до ст. 21-1 КЗпП, договір було укладено на невизначений термін. 
Представник позивача до позову належним чином засвідчену копію зазначеного договору не додав, посилаючись на те, що екземпляр зазначеного договору позивача залишився у відповідача. Доказів того, що позивач та/або представник позивача зверталися до відповідача з метою отримання другого примірника зазначеного договору, до позову не додано. 
Судом, за клопотанням представника позивача, вживалися заходи щодо витребування доказів, в тому числі і договору, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ», для розгляду зазначеної справи. Так, з метою отримання зазначеного доказу судом було двічі постановлено відповідну ухвалу про витребування документа від 03.04.2026 року та від 07.05.2026 року відповідно.
Разом з тим, відповідач, витребуваний документ суду не надав та про причини неможливості його подання суд не повідомив, внаслідок чого ухвалою суду від 07.05.2026 року застосовано до ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу та стягнуто з ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» в дохід Державного бюджету України штраф у сумі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 6 656 грн.
В той же час, факт перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, долученими представником позивача.
Зокрема, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 12.03.2026 року, а також відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, вбачається, що 12.05.2025 року ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» прийняло ОСОБА_1 на роботу за сумісництвом на посаду прораба, бригадира дільниць основного виробництва (Наказ 740-к від 12.05.2025 року).
У подальшому, 28.02.2026 року трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» були припинені на підставі ст. 38 КЗпП (Наказ 1393-К від 28.02.2026 року).
Крім того, зі змісту вказаних документів вбачається, що у період з травня 2025 року по грудень 2025 року ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» здійснювало нарахування та перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 20 000 грн. щомісячно із зазначенням виду доходу - «101 заробітна плата», за січень, лютий 2026 року в сумі 21 618 грн. та 34 151,73 грн. відповідно, із зазначенням виду доходу - «101 заробітна плата», що додатково підтверджує наявність між сторонами трудових правовідносин.
Так, в уточненій позовній заяві представник позивача зазначав, що під час укладення трудового договору між сторонами було досягнуто домовленості щодо розміру заробітної плати позивача в сумі 30 000 грн. щомісячно, однак безпосередній керівник позивача виплачував позивачу лише 10 000 грн. готівкою, обіцяючи перерахувати заборгованість одним платежем на рахунок позивача. У зв`язку з чим, на думку представника позивача, утворилася заборгованість відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати, у загальному розмірі 220 000 грн.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Так, ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Представник позивача, зазначав в уточненому позову, що між сторонами по справі укладено трудовий договір відповідно до вимог ст. 21-1 КЗпП.
Так ст. 21-1 КЗпП передбачає умови укладання трудового договору з нефіксованим робочим часом. Трудовий договір з нефіксованим робочим часом - це особливий вид трудового договору, умовами якого не встановлено конкретний час виконання роботи, обов`язок працівника виконувати яку виникає виключно у разі надання роботодавцем передбаченої цим трудовим договором роботи без гарантування того, що така робота буде надаватися постійно, але з дотриманням умов оплати праці, передбачених цією статтею.
Роботодавець самостійно визначає необхідність та час залучення працівника до роботи, обсяг роботи та в передбачений трудовим договором строк погоджує з працівником режим роботи та тривалість робочого часу, необхідного для виконання відповідної роботи. При цьому повинні дотримуватися вимоги законодавства щодо тривалості робочого часу та часу відпочинку.
Працівник має право відмовитися від виконання роботи, якщо роботодавець вимагає виконання роботи поза межами базових днів та годин або якщо йому було повідомлено про наявність роботи із порушенням мінімальних строків, визначених трудовим договором з нефіксованим робочим часом.
Заробітна плата виплачується працівникові, який виконує роботу на підставі трудового договору з нефіксованим робочим часом, за фактично відпрацьований час.
За відрядної системи оплати праці заробітна плата виплачується працівникові за фактично виконану роботу за встановленими у трудовому договорі з нефіксованим робочим часом відрядними розцінками.
Мінімальна тривалість робочого часу працівника, який виконує роботу на підставі трудового договору з нефіксованим робочим часом, протягом календарного місяця становить 32 години. Якщо працівник протягом календарного місяця виконував роботу менше 32 годин, йому повинна бути виплачена заробітна плата не менше ніж за 32 години робочого часу відповідно до умов оплати праці, визначених трудовим договором.
У разі ненадання роботодавцем роботи працівникові, який виконує роботу на підставі трудового договору з нефіксованим робочим часом, заробітна плата за відрядної системи оплати праці протягом календарного місяця повинна бути виплачена працівникові у розмірі, не меншому за розмір заробітної плати працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за 32 години робочого часу.
У разі згоди працівника на залучення до роботи поза межами базових днів або годин його робота оплачується у розмірі, не меншому ніж передбачено умовами трудового договору, а у разі перевищення нормальної тривалості робочого часу - в порядку, передбаченому ст. 106 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Частиною 5 ст. 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Відповідно до ст. 24 КЗпП України, ст. 115 КЗпП України - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно із ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена ст. 117 КЗпП України.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). 
У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Із досліджених судом доказів, долучених представником позивача, зокрема відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 12.03.2026 року, а також відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, вбачається, що ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» здійснювало нарахування та перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 20 000 грн. щомісячно із зазначенням виду доходу - «101 заробітна плата», за січень - лютий 2026 року в сумі 21 618 грн. та 34 151,73 грн. відповідно, із зазначенням виду доходу - «101 заробітна плата»,
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.11. 2021 року у справі за №387/326/20 зазначено, що у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.
У Рішенні від 15.10.2013 року в справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» - Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою потрібно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Водночас право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
В той же час, ст. ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3.05.2021 року у справі за №242/3051/18 зазначено, що системний аналіз ст. ст. 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин, з урахуванням положень ст. ст. 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав. 
Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 16.08.2018 року у справі за №242/5780/16-ц.
Надані представником позивача відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 12.03.2026 року, а також відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб, не підтверджують наявність заборгованості відповідача по заробітній платі перед позивачем та не визначають її розміру, а відтак не можуть бути прийняті судом, як належні докази щодо розміру заборгованості по заробітній платі за вказаний представником позивача період.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Представник позивача, звертаючись до суду з цими вимогами, посилався на обставини щодо погодженого сторонами у договорі розміру заробітної плати позивача у сумі 30 000 грн. на місяць, в той же час матеріалами справи підтверджено факт виплати позивачу відповідачем заробітної плати в розмірі 20 000 грн., жодних доказів того, що відповідач повинен був виплачувати позивачу інші виплати суду не надано.
За таких обставин, судом не встановлено належного підтвердження виникнення заборгованості у відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати, оскільки надані до матеріалів справи докази не підтверджують наявність невиплачених сум, а навпаки свідчать про проведення відповідачем розрахунків із позивачем у межах погодженого сторонами розміру оплати праці.
Враховуючи відсутність належних доказів існування заборгованості із виплати заробітної плати, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору покладаються на рахунок держави.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ» про стягнення заробітної плати – залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ТОВ «ГЛОБАЛ БІЛД ІНЖИНІРИНГ», код ЄДРОУ: 41422080, юридична адреса: 07354, Київська обл., Вишгородський р-н, с. Нові Петрівці, вул. Свято-Покровська, 218.

Головуюча суддя О.П. Дьоміна