ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

29 червня 2026 року 	Справа № 160/36396/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військову частину НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо відсутності відповіді на рапорт від « 05» серпня 2025 року щодо звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдата в/ч № НОМЕР_2 з лав ЗС України, на підставі п/п «б», п.2 ч.4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути по суті рапорт від « 05» серпня 2025 року та надати рішення щодо звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця в/ч № НОМЕР_3 з лав ЗС України, на підставі п/п «б», п.2 ч.4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути по суті рапорт від « 05» серпня 2025 року та видати наказ про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця в/ч № НОМЕР_2 з лав ЗС України, на підставі п/п «б», п.2 ч.4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку із наявністю у нього інвалідності, проте, відповіді на рапорт не отримав. 
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 26.12.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) учасників справи, встановив сторонам строки для надання заяв по суті справи.
Витребував від Військової частини НОМЕР_2 , у термін, що встановлений для подачі відзиву на позовну заяву, засвідчені належним чином копію особової справи та всіх документів, що стосуються проходження військової служби ОСОБА_1 та були підставою для зарахування до частин НОМЕР_2 і які зберігаються в стройовій частині, а також копію доказів розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення від 05.08.2025 (у разі наявності).
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 20.04.2026 клопотання ОСОБА_1 про залучення співвідповідача у справі № 160/36396/25 повернув без розгляду, замінив відповідача у справі №160/36396/25 з Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на належного - Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) за власною ініціативою. Роз`яснив Військовій частині НОМЕР_1 про необхідність подати до суду відзив на позов у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись вимог статті 162 КАС України. Витребував від Військової частини НОМЕР_1 , у термін, що встановлений для подачі відзиву на позовну заяву, засвідчені належним чином копію особової справи та всіх документів, що стосуються проходження військової служби ОСОБА_1 та були підставою для зарахування до частин НОМЕР_2 і які зберігаються в стройовій частині, а також копію доказів розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення від 05.08.2025 (у разі наявності). 
Згідно наданого Військовою частиною НОМЕР_1 відзиву, відповідач стосовно позову заперечує, зазначає, що позивач знаходиться в СЗЧ та його військову службу призупинено. Відповідно, станом на зараз позивач не перебуває в лавах ЗСУ, тому, для вирішення питання про його звільнення з військової служби, позивач повинен самостійно з`явитися у розташування частини та написати рапорт про звільнення. Щодо позовних вимог в частині нерозгляду рапорту, відповідач вказав, що у зв`язку із припиненням 21.07.2025 військової частини НОМЕР_2 рапорт позивача від 05.08.2025 не міг бути ані отриманий, ані розглянутий командиром військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив таке.
Згідно архівної довідки Військової частини НОМЕР_1 №1665/14556 від 18.06.2026, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.02.2022 №1 з 28.02.2022 солдат у запасі ОСОБА_1 вважається таким, що справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, встановлено посадовий оклад у розмірі 2730 грн. на місяць, 4 тарифний розряд. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.12.2023 №422 солдату ОСОБА_2 , колишньому номеру обслуги механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 призупинено військову службу про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з 17 жовтня 2022 року, відповідно до частини другої статті 24 пункту 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Згідно з витягом із наказу Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.07.2025 №210, відповідно до Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 13 червня 2025 року № Д-35/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 в 2025 році» з 22 липня 2025 року військову частину НОМЕР_2 вважати переформованою. 
………………….
4. Службові документи довгострокового зберігання та ліквідаційний акт здано до військової частини НОМЕР_1 , короткострокового зберігання - знищено відповідно до актів та передано правонаступнику (військова частина НОМЕР_1 ). 
5. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 17 липня 2025 року № 300 вибув до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) для подальшого проходження служби.
05.08.2025 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 з рапортом про звільнення з військової служби, в якому просив прийняти та зареєструвати рапорт в єдиному журналі рапортів і надати номер реєстрації рапорту; видати наказ про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдата в/ч № НОМЕР_2 з лав ЗС України, на підставі п/п «б», п.2 ч.4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»; в термін передбачений законом надати письмову відповідь стосовно прийнятого рішення, у відповідності до ст.20 ЗУ «Про звернення громадян», п. 37 ЗУ «Про статут внутрішньої служби»; розрахувати і виплатити всі належні суми за весь період служби (по теперішній день) y відповідності до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно порядку і обсягів встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Відповіді на рапорт позивач не отримав, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. 
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до теперішнього часу.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 № 2232-XII.
Відповідно до статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-третя статті 1 Закону).
Згідно з частинами першою-третьою, шостою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до частини третьої цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині четвертій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).
Відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану: за станом здоров`я:
на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення №1153/2008).
Відповідно до пунктів 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з пунктом 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених частиною дев`ятою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення. Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;
у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Відповідно до пункту 229 Положення № 1153/2008 за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду.
В пункті 233 Положення №1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно з пунктом 260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.
Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та визнані військово-лікарською комісією непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягають звільненню у відставку. Військовослужбовці, які перебувають на військовій службі та під час дії воєнного стану визнані військово-лікарською комісією непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6 - 12 місяців, підлягають звільненню в запас із зазначенням у наказі про звільнення, що такі особи підлягають повторному медичному обстеженню після закінчення відповідного строку.
Військовослужбовці, які згідно з висновком (постановою) військово-лікарської комісії визнані непридатними за станом здоров`я до військової служби, направляються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання переданих з військової частини документів щодо звільнення з військової служби.
Приписами статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначено в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція № 170).
В розділі XII Інструкції № 170 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення (пункт 12.1).
У пункті 14.28 розділу XIV Інструкції № 170 зазначено, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
Із аналізу наведених правових норм слідує, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII за станом здоров`я, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу.
При цьому, самовільне залишення військової частини, наявність кримінального провадження не є перешкодою для прийняття рішення про звільнення з військової служби за умови, що до такого військовослужбовця не застосовані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою.
Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України визначено в Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 № 531 (далі - Порядок № 531).
В пункті 2 розділу І Порядку № 531 зазначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах.
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 № 40 (далі - Інструкція № 40) рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з приписами пункту 3.1 Інструкції № 40 документообіг у військовій частині (установі), їх підрозділах це проходження документів із моменту їх створення або одержання до завершення виконання або відправлення. Документи незалежно від способу фіксації та відтворення інформації проходять і опрацьовуються на єдиних організаційних та правових засадах організації документообігу.
В підпункті 3.9.1 Інструкції № 40 зазначено, що реєстрація документів в електронній та паперовій формах (далі - документи) усіх категорій полягає у створенні запису облікових даних про документ та оформленні РМК в електронній формі у СЕДО із зазначенням обов`язкових реквізитів, за допомогою яких фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у РМК необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, моніторингу стану виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.
В пункті 6 розділу ІІІ Порядку № 531 вказано, що усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.
В розділі ІІІ Порядку № 531 зазначено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку (пункт 2). Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою (пункт 3).
Відповідно до пункту 8 Порядку № 531, початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства. Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу. У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Положеннями підпункту 1 пункту 9 Порядку № 531 передбачено, що розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.
Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів розгляду рапорту позивача від 05.08.2025 уповноваженою особою на прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби.
При цьому, відповідач посилаючись на Директиву Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 13 червня 2025 року № Д-35/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в 2025 році», зазначив, що з 22.07.2025 військова частина НОМЕР_2 (де проходив службу позивач), як відокремлений підрозділ була припинена, а військова частина НОМЕР_1 стала єдиним правонаступником всіх прав та обов`язків припинених військових частин.
Тому, на думку відповідача, у зв`язку із припиненням 21.07.2025 військової частини НОМЕР_2 рапорт позивача від 05.08.2025 не міг бути ані отриманий, ані розглянутий за відсутності командира військової частини. 
Як встановлено судом із витягу з наказу Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 21.07.2025 №210, службові документи довгострокового зберігання та ліквідаційний акт здано до військової частини НОМЕР_1 , короткострокового зберігання - знищено відповідно до актів та передано правонаступнику (військова частина НОМЕР_1 ). 
Отже, всі документи Військової частини НОМЕР_2 повинні бути передані Військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку із набуттям останньою прав та обов`язків Військової частини НОМЕР_2 . 
До того ж, згідно наявного в матеріалах справи листа Військової частини НОМЕР_7 від 28.03.2025 №2393/5/4/910, військова частина НОМЕР_2 находиться у підпорядкуванні Військової частини НОМЕР_1 , адреса для листування ВЧ НОМЕР_2 збігається з адресою для листування ВЧ НОМЕР_1 .
Також в матеріалах справи містяться докази на підтвердження направлення позивачем рапорту від 05.08.2025 на адресу ВЧ НОМЕР_2 (ВЧ НОМЕР_1 ).
Однак, відповідач чітко не зазначив, що не отримав рапорт від позивача від 05.08.2025 та не довів суду належними доказами неотримання такого рапорту разом з іншими документами Військової частини НОМЕР_2 .
Тому, суд вважає, що відповідач не довів відсутність з його боку протиправної бездіяльності щодо нерозгляду рапорту позивача від 05.08.2025.
Щодо доводів відповідача про те, що станом на момент подання рапорту 05.08.2025 позивач мав право на звільнення, однак, у зв`язку із призупиненням його військової служби він не належав ані до військової частини НОМЕР_2 , ані до військової частини НОМЕР_1 , ані взагалі до ЗСУ, а тому, жодний з командирів ЗСУ, тим більше зазначених військових частин, до моменту поновлення позивача на військовій службі встановленим порядком, не мав права прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, суд зазначає таке.
Згідно з абзацом 1 пункту 144-1 Положення №1153/2008 для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону №2232-ХІІ.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону №2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Яв встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.12.2023 №422 солдату ОСОБА_2 , колишньому номеру обслуги механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 призупинено військову службу про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України з 17 жовтня 2022 року, відповідно до частини другої статті 24 пункту 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Однак, вказані обставини не спростовують правових підстав заявленого позову та не спростовують наявності факту бездіяльності командування ВЧ НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту позивача від 05.08.2025 про звільнення з військової служби.
Суд відхиляє доводи відповідача стосовно неможливості звільнення позивача з військової служби у зв`язку із призупиненням військової служби, оскільки такі обмеження не передбачені чинним законодавством. Стаття 24 Закону №2232-ХІІ не містить заборони командиру військової частини видавати наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби, згідно з підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, у разі його відсутності на військовій службі, тобто зупинення проходження військової служби.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту про звільнення позивача на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Суд зауважує, що ані Положення № 1153/2008, ані будь-який інший нормативно - правовий акт не передбачають можливості залишити рапорт військовослужбовця без розгляду, не надаючи на нього відповіді по суті заявлених питань.
У публічно-правових відносинах, де одним із суб`єктів виступають органи публічної влади, особливого значення набуває принцип захисту особи від свавільних чи необґрунтовано обтяжливих дій державних органів. Відповідно до цього принципу будь-які сумніви, що виникають через нормативну невизначеність, не можуть трактуватись на шкоду приватній особі чи бути підставою для розширеного тлумачення повноважень державних органів або їх посадових осіб. Навпаки, усі сумніви мають вирішуватися на користь приватної особи.
Принцип правової визначеності передбачає не лише обов`язок своєчасного розгляду звернення, але й обов`язок інформування військовослужбовця про результати такого розгляду із належним обґрунтуванням рішення. Відмова у задоволенні рапорту має бути обґрунтована посиланням на конкретні обставини, які стали підставою для такого рішення.
Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.07.2025 по справі № 580/6020/22.
Безпідставна відсутність позивача на службі в умовах воєнного часу, на що вказує військова частина, жодним чином не нівелює обов`язок останнього належним чином здійснювати свої обов`язки щодо видання наказу про звільнення чи обґрунтованої відмови у задоволенні рапорту в разі відсутності підстав для такого звільнення.
При цьому, в межах даної справи суд не надає оцінку наявності або відсутності підстав для звільнення позивача з військової служби за підпунктом "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, оскільки суб`єктом владних повноважень відповідні рішення ще прийнято не були.
Суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідач, не вживши будь-яких дій щодо прийняття рішення за результатами розгляду рапорту позивача від 05.08.2025, порушив вимоги Положення №1153/2008 та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України щодо порядку звільнення військовослужбовців, які бажають звільнитися з військової служби за станом здоров`я, що вказує на протиправну бездіяльність відповідача.
Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
З огляду на викладене, суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії. При цьому суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Похідна позовна вимога підлягає до задоволення шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час дії воєнного стану за станом здоров`я у зв`язку з інвалідністю третьої (III) групи на підставі підпункту б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», з урахуванням висновків суду.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Суд ураховує, що відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, із наданням правової оцінки дослідженим у справі письмовим доказам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Розподіл судового збору не здійснюється.
Керуючись ст. 2, 5, 241-246, 255, 295, 297 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_8 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час дії воєнного стану за станом здоров`я у зв`язку з інвалідністю на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути по суті та прийняти рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 05.08.2025 про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час дії воєнного стану за станом здоров`я у зв`язку з інвалідністю на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок», з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складено 29.06.2026 року.

Суддя Н.Є. Калугіна