ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/10009/25	
Головуючий в 1 інстанції Самойлюк Г.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИЛА:
У квітні2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 протиправною, зобов`язати виплатити ОСОБА_1 гарантовану державою одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби (за повних два календарних роки служби (початок служби 04.03.2022 р. кінець служби 20.10.2024 р.), що складає в сумі 25 690 (двадцять п`ять тисяч шістсот дев`яносто) грн. (закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , (підпункт 1, пункту 2, Ст.15 );
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, з розрахунку 19 912 грн/місяць, за весь час затримки виплати гарантованої державою одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби при звільненні.(Ст.116; Ст.117 КЗпП України).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Як зазначає апелянт, після звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідачем всупереч положень пп.1, п.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачу протиправно не виплачено при звільненні одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.
Відповідач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №38 від 03.04.2022 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено на посаду командира 1 міноментого взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 , з 04.03.2022 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення. В якості підстави для зарахування зазначено: Укази Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 25.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію».
16.12.2023р. ОСОБА_1 укладено контракт для проходження військової служби понад граничний термін з 16.12.2023р. на один рік.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №302 від 20.10.2024р. старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира 2 мінометного взводу мінометної батареї військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з подальшим переоглядом. 
Відповідно до вказаного наказу Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено на день звільнення з військової служби старшому лейтенанту ОСОБА_1 додаткову винагороду, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, грошову компенсацію за неотримане речове майно.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу при звільненні одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач, як військовослужбовець, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, не має права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої абзацом 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011- XI. Крім іншого зазначив, що сумарно, позивач проходив військову службу за контрактом 10 місяців 4 дні, у зв`язку з чим, відповідно, відсутній повний календарний рік служби, за яким має бути нарахована та виплачена грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється Законом України від 25 березня 1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 40 Закону №2232-XII визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII, в редакції чинній на момент звільнення позивача ).
Відповідно до статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною 1 статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до абзаців 1-4 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції", одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги (абзац 6 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI).
Водночас, абзацом 7 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період (ч. 9 ст. 1 Закону №2232-XII).
При цьому, частина 6 статті 2 Закону №2232-XII визначає такі види військової служби:
- строкова військова служба;
- військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
- військова служба за контрактом осіб рядового складу;
- військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
- військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти;
- військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;
- військова служба за призовом осіб офіцерського складу;
- військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Таким чином, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Таким чином, в контексті спірних правовідносин саме абзац 7 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI є спеціальною правовою нормою, що містить особливі умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям, які проходили військову службу за призовом по мобілізації, а саме:
- особливий суб`єкт отримання допомоги - військовослужбовець, який був призваний на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією;
- обмежений період виплати одноразової грошової допомоги - виплата здійснюється за період проходження військової служби за призовом у зв`язку з мобілізацією;
- при виплаті такої допомоги не враховується період попередньої військової служби у мирний час.
Відтак, саме положення абзацу 7 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI, як положення спеціальної правової норми, підлягають застосуванню до спірних правовідносин щодо наявності у позивача, як у військовослужбовця, який проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, права на одноразову грошову допомогу, а не правові норми абзацу 1 частини 2 статті 15 Закону №2011-XI, на які хибно посилається позивач.
Крім іншого, колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 з 04.03.2022р. по 16.12.2023р. проходив військову службу за призовом осіб офіцерського складу, тобто за цей період у відповідності до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутні правові підстави нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
В свою чергу, 16.12.2023р. ОСОБА_1 було укладено контракт для проходження військової служби понад граничний термін з 16.12.2023р. на один рік 20.10.2024р. ОСОБА_1 звільнений з військової служби.
Таким чином, сумарно, відповідач проходив військову службу за контрактом 10 місяців 4 дні, у зв`язку з чим, відповідно, відсутній повний календарний рік служби, за яким має бути нарахована та виплачена грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення.
За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідно до правил частини 2 статті 15 Закону №2011-XI позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а тому заявлені позовні вимоги є безпідставним та не підлягають задоволенню.
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування правильного по суті рішення.
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук 

Суддя: А.В. Бойко 

Суддя: О.В. Єщенко