ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Київ

справа №297/1772/25
адміністративне провадження № К/990/40942/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Єресько Л.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 297/1772/25 
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року (суддя-доповідач - Заверуха О. Б., судді: Гінда О. М., Ніколін В. В.)
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі також - відповідач), у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4791955 від 22 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а справу про адміністративне правопорушення закрити.

ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
Рішенням Берегівський районний суд Закарпатської області від 17 червня 2025 року № 297/1772/25 позов задоволено, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4791955 від 22 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 126 КУпАП скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито.
Не погодившись з указаним рішенням, відповідач звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали надати до суду документ про сплату судового збору.
Надалі 3 липня 2025 року відповідачем подано до апеляційного суду клопотання про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги у зв`язку з відсутністю фінансування.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2025 року клопотання відповідача про продовження строку для усунення недоліків - залишено без задоволення, а апеляційну скаргу на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2025 року у справі № 297/1772/25 повернуто скаржнику з підстав неусунення її недоліків.
18 липня 2025 року відповідач повторно звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2025 року у справі № 297/1772/25. При цьому, 23 липня 2025 року відповідачем подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 15 вересня 2025 року апеляційну скаргу відповідача залишено без руху, як таку, що подана поза межами строку на апеляційне оскарження, встановленого статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних підстав для поновлення строку з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.
23 вересня 2025 року відповідачем подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року визнано неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені у заяві відповідача про поновлення строку апеляційного оскарження та, відповідно, відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про поновлення строку апеляційного оскарження, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2025 року у справі № 297/1772/25.
Вказану ухвалу суд апеляційної інстанції обґрунтував тим, що клопотання апелянта не містило посилань на те, які непереборні та істотні обставини позбавили його можливості вчасно звернутися з апеляційною скаргою. Отже, при належному відношенні, апелянт не був позбавлений можливості подати апеляційну скаргу в межах строку звернення до суду апеляційної інстанції, проте таким правом не скористався, а тому вказані відповідачем підстави пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки не є такими, що не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
Не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції від 24 вересня 2025 року, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначено, що вперше апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції відповідачем подано до суду апеляційної інстанції в межах строку на апеляційне оскарження, однак 30 червня 2025 року ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду залишено апеляційну скаргу без руху, а ухвалою від 4 липня 2025 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику. Скориставшись своїм правом на апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції, 18 липня 2025 року відповідачем було повторно подано апеляційну скаргу з доказами сплати судового збору. Втім, ухвалою від 15 вересня 2025 року суд апеляційної інстанції залишив апеляційну скаргу відповідача без руху у зв`язку з ненаданням клопотання про поновлення строку. На виконання зазначеної ухвали суду 24 вересня 2025 року відповідачем надіслано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій наведено поважні причини пропуску такого строку.
Разом із тим, на переконання скаржника, апеляційний суд не врахував наведених у заяві відповідача доводів і дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, чим обмежив право відповідача на апеляційне оскарження судового рішення. На думку скаржника, суд апеляційної інстанції грубо порушив вимоги статей 2, 242 КАС України, як сторони судового процесу, на апеляційний перегляд, що передбачено наведеними нормами законодавства.
Ухвалою від 11 листопада 2025 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу із проханням залишити її без задоволення, а ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року у справі № 297/1772/25 - без змін.
Ухвалою від 13 травня 2026 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
IV. Джерела права й акти їх застосування
Надаючи правову оцінку встановленим апеляційним судом обставинам справи щодо подання апеляційної скарги та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Предметом касаційного перегляду у цій справі є ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження за пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України, через не дотримання строку подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ухваленого за правилами, визначеними статтею 286 КАС України, яка передбачає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини четвертої статті 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.
Отже, стаття 286 КАС України регулює особливий порядок провадження у справах, пов`язаних з адміністративною відповідальністю, забезпечуючи їх оперативний розгляд. Вона встановлює скорочені строки для вирішення та оскарження справ, пов`язаних з рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єктів владних повноважень. Також передбачено спеціальний порядок оголошення рішень (повне) та обов`язок суду негайно надавати копії рішень учасникам справи.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу (частина третя статті 295 КАС України).
Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
V. Позиція Верховного Суду
Надаючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню у межах, визначених статтею 341 КАС України, Верховний Суд виходить з такого.
Комплексний аналіз положень КАС України дає підстави для висновку, що право на апеляційне оскарження реалізується у спосіб подання в установленому порядку апеляційної скарги.
Умовою прийнятності апеляційної скарги до розгляду є її відповідність вимогам щодо форми і змісту, які визначені у статті 293 КАС України, а також дотримання термінів її подачі, обов`язкове подання переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї, у тому числі і в частині сплати судового збору та, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження, подання відповідного клопотання про його поновлення.
При цьому процесуальне законодавство встановлює певний порядок дій суду при виявленні недоліків, зокрема, апеляційної скарги. Як у випадку невиконання вимог статті 296 КАС щодо форми та змісту скарги, так і вимог щодо дотримання строку апеляційного оскарження, зокрема, відсутності відповідного клопотання чи визнання вказаних у ньому підстав неповажними, - апеляційна скарга залишається без руху.
Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (пункт 4 частини першої статті 299 КАС України).
Отже, пункт 4 частини першої статті 299 КАС України встановлює, що апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за двох обставин:
- скаржник не подав заяву про поновлення строку.
- суд визнав підстави для поновлення строку неповажними.
Приписи пункту 4 частини першої статті 299 КАС є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо особою у визначений строк не буде подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або у поданій заяві будуть наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, визнані судом неповажними, відмовити у відкритті апеляційного провадження.
Такий підхід обумовлений тим, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів адміністративного судочинства.
Як вбачається із матеріалів цієї справи, рішення суду першої інстанції ухвалене 17 червня 2025 року в порядку спрощеного позовного провадження за правилами визначеними статтею 286 КАС України (у справі про притягнення до адміністративної відповідальності), а його копія доставлена до електронного кабінету відповідача у підсистемі «Електронний суд» 18 червня 2025 року.
У свою чергу, апеляційна скарга відповідача на рішення суду першої інстанції подана 18 липня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, визначеного статтею 286 КАС України. При цьому, в апеляційній скарзі відповідач не просив поновити строк на апеляційне оскарження.
Суд апеляційної інстанції установивши, що апеляційна скарга відповідача подана з порушенням строку на апеляційне оскарження і апелянт не ставить питання про поновлення цього строку, відповідно до приписів статті 298 КАС України постановив ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху для надання можливості відповідачу подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною третьою статті 298 КАС України протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина третя статті 299 КАС України).
Як зазначалося, на виконання вимог ухвали суду відповідач подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій зазначив про те, що вперше з апеляційною скаргою звернувся до суду апеляційної інстанції 27 червня 2025 року. Проте, через несплату судового збору ухвалою апеляційного суду скаргу відповідача було залишено без руху, а потім - повернуто, так як кошти для судового збору були відсутні. Водночас, оскільки відповідача не позбавлено права на повторне звернення з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, з метою з метою захисту своїх прав та інтересів, останній повторно у найкоротший термін, після надходження коштів на оплату судового збору, подав апеляційну скаргу. Відповідач наголосив на тому, що відсутність фінансування не може слугувати підставою для позбавлення відповідача права на захист своїх прав.
Оцінивши вказані доводи апелянта, Восьмий апеляційний адміністративний суд виснував, що підстави пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки не є такими, що не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Такий висновок апеляційного суду скаржник уважає надмірно формальним, стверджуючи у касаційній скарзі про те, що суд не врахував, що вперше з апеляційною скаргою відповідач звернувся у межах строку, визначеного статтею 295 КАС України. 
Оцінюючи доводи скаржника про те, що повернення апеляційної скарги не забороняє повторно звертатися з апеляційною скаргою, колегія суддів зазначає наступне.
У постанові від 24 липня 2023 року у справі № 200/3692/21 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого строк на апеляційне оскарження у разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:
- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;
- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;
- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;
- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;
- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.
Суд зауважує, що необхідність сплати судового збору при поданні апеляційної скарги встановлена законом, а тому відповідач, подаючи вперше апеляційну скаргу без надання документа про сплату судового збору, достеменно розумів про порушення ним норм процесуального права.
Разом із тим, після первинного повернення судом апеляційної інстанції апеляційної скарги відповідача (4 липня 2025 року), повторне звернення з апеляційною скаргою відбулося 18 липня 2025 року. Отже, друга апеляційна скарга відповідача подана поза межами встановленого КАС України строку.
За усталеною практикою Верховного Суду відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не може впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку (постанови від 7 червня 2018 року у справі № 822/276/17, від 30 вересня 2021 року у справі № 826/16458/18, від 23 грудня 2022 року у справі № 380/17601/21, від 14 вересня 2023 року у справі № 520/23674/21, від 28 вересня 2023 року у справі № 280/6530/21).
На переконання Суду, наведені відповідачем у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини правомірно були оцінені та визнані судом апеляційної інстанції як неповажні, адже лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк встановлений процесуальним законом може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин. Окрім того, в ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.
Колегія суддів зауважує, що обставини пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не звільняють орган державної влади від обов`язку своєчасної його сплати. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, а тому наведені ним обставини щодо відсутності бюджетного фінансування не повинні впливати на можливість неухильного виконання покладених на нього нормами КАС України процесуальних обов`язків щодо оформлення апеляційної скарги, у тому числі щодо своєчасної оплати судового збору.
Отже, сама по собі сплата суб`єктом владних повноважень судового збору після спливу встановленого КАС України та наданого судом строку не може бути безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.
Правову позицію стосовно окресленого питання викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19, де зазначено, що «особа яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору, невжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень не може вважатися поважною причиною пропуску процесуального строку для звернення до суду. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору податковим органом чи тимчасова відсутність таких коштів. Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення».
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2023 року у справі № 280/6530/21 за схожих обставин (несплата суб`єктом владних повноважень судового збору на момент повторного звернення з апеляційною скаргою). У цій постанові Суд погодився з позицією суду апеляційної інстанції щодо неповажності такої обставини, як оплата судового збору, для поновлення процесуального строку.
Таким чином право відповідача на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення не є абсолютним й, окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої апеляційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2022 року у справі № 380/17601/21.
У розглядуваній справі повернення первісної апеляційної скарги відбулося саме внаслідок несплати відповідачем судового збору, тобто обставин, які залежали виключно від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та не були пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Більше того, повторно звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, відповідач у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження навів доводи, аналогічні тим, які вже зазначались ним у клопотанні про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги та яким судом апеляційної інстанції вже була надана оцінка із постановленням ухвали про відмову у задоволенні такого клопотання і повернення апеляційної скарги. При цьому зазначена ухвала суду апеляційної інстанції в касаційному порядку не оскаржувалась. За таких обставин доводи заяви про поновлення строку фактично зводилися до незгоди з ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2025 року у цій справі, а не до наведення нових обставин, які б свідчили про наявність об`єктивних та поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
Доказів існування інших непереборних обставин, які перешкоджали відповідачу скористатись правом на звернення з апеляційною скаргою у межах визначеного КАС України строку, автор касаційної скарги не зазначає та не надає.
За таких обставин наведені відповідачем обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2025 року, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку щодо неповажності наведених скаржником причин та відсутності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Ураховуючи, що доводи касаційної скарги не виправдовують безпідставність порушення суб`єктом владних повноважень процесуальних строків, встановлених законом, для реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення, та не свідчать про поважність причин пропуску цього строку, Верховний Суд констатує, що висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції постановлено законну та обґрунтовану ухвалу, з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні
VI. СУДОВІ ВИТРАТИ
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року залишити без задоволення.
Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року у справі № 297/1772/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов А.Г. Загороднюк   Л.О. Єресько