УХВАЛА

11 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 914/2869/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Булгакової І. В. (головуючої), Власова Ю. Л. та Малашенкової Т. М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Дочірнього підприємства "Санаторій "Моршинкурорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (далі - Санаторій)
на рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2026 та 
постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Львів"
до Санаторію 
про стягнення 2 380 665,66 грн заборгованості,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця",

ВСТАНОВИВ:
Санаторій 03.06.2026 (через систему "Електронний суд") звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2026 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 (повний текст складено 25.05.2026) у цій справі з підстав, визначених пунктами 1, 3 та 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс), а справу №914/2869/25 передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
На виконання вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України скаржник у касаційній скарзі, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судового рішення, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального права, зокрема, статей 551, 625 Цивільного кодексу України без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування вказаних норм у подібних правовідносинах, викладених у постановах, про які скаржник зазначає у касаційній скарзі.
Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилається на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування, зокрема частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах.
В обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилається на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору та підлягають скасуванню на підставі пунктів 1 та 3 частини третьої статті 310 ГПК України, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази та необґрунтовано відхилив клопотання учасника справи щодо встановлення обставин.
Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги Суд, враховуючи, що скарга подана в межах строків, встановлених частиною першою статті 288 ГПК України та відповідає вимогам статті 290 ГПК України, дійшов висновку що подані матеріали достатні для відкриття касаційного провадження з підстав, наведених у скарзі.
Водночас у касаційній скарзі (та клопотанні про долучення доказів, поданому 04.06.2026) Санаторій просить про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень у цій справі, мотивуючи таке зупинення, зокрема тим, що примусове виконання оскаржуваної частини рішень до завершення касаційного перегляду може істотно ускладнити подальший захист прав скаржника або позбавити його ефективності. 
Так, на думку скаржника, у разі скасування судових рішень повернення стягнутих коштів вимагатиме додаткових процесуальних і виконавчих дій, що створить новий виток спору між сторонами. При цьому касаційна скарга не є формальною спробою відтермінувати виконання рішення, а вона порушує істотні питання права: межі застосування неустойки після повного погашення основного боргу, обов`язок суду оцінити сукупний тягар санкцій, правові наслідки відмови апеляційного суду у прийнятті доказів з мотивів їх нібито недоказової природи, а також право сторони на розгляд її істотних доводів.
За твердженням скаржника, значний розмір стягнення, характер діяльності скаржника як санаторно-курортного підприємства та необхідність збереження балансу інтересів сторін свідчить про необхідність зупинення виконання рішень в оскаржуваній частині, що є пропорційним і необхідним процесуальним заходом, враховуючи динаміку виконавчих дій, а саме: видача наказу судом, подання стягувачем заяви, відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на кошти, направлення запитів до сімнадцяти банків, отримання від Державної податкової служби України повного переліку рахунків, тобто безспірне списання коштів з виявлених рахунків є питанням найближчих днів.
Розглянувши заявлене клопотання скаржника, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.
Положення статті 332 ГПК України надають суду касаційної інстанції право зупинити виконання (дію) оскаржуваних судових рішень до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.
Водночас, застосування відповідних повноважень має бути обґрунтованим, а підстави - вагомими, оскільки у такому випадку інша сторона у справі (учасники справи), на користь якої постановлено рішення, буде обмежена у праві на задоволення своїх вимог.
Заява (клопотання) про зупинення виконання (дії) судових рішень повинна містити не лише посилання на правові норми, що надають суду можливість здійснити таку процесуальну дію, насамперед вона має бути обґрунтованою посиланням на конкретні обставини, які у даному випадку можуть утруднити поворот виконання судового рішення і наявністю доказів на підтвердження таких обставин.
Суд, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки тощо.
Суд має право зупинити виконання (дію) судових рішень, зокрема, якщо кінцеве рішення невідворотне та його негайне виконання може завдати значної шкоди. При цьому сторона, проти якої ухвалено судове рішення у справі, має обґрунтувати свою заяву належним чином і навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень або зупинення їх дії у разі, якщо вони будуть скасовані.
Разом з тим в ухвалі про зупинення виконання (дії) судового рішення суд не вправі обґрунтовувати своє рішення припущеннями, суд має навести підстави для такого зупинення.
Однак саме лише посилання скаржника на потенційну можливість настання для нього негативних наслідків не є тією безумовною підставою для зупинення виконання (дії) судового рішення, а право скаржника на касаційне оскарження судового рішення саме по собі також не може бути причиною зупинення виконання (дії) рішень суду першої та апеляційної інстанцій, що набрали законної сили і є обов`язковими до виконання (стаття 1291 Конституції України, стаття 326 ГПК України).
У разі зміни або скасування судового рішення після його виконання статтею 333 ГПК України унормовано вирішення питання про поворот виконання рішення, постанови.
Крім того, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду. 
Разом з тим скаржником не доведено, що захист прав скаржника, його свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. 
Отже, враховуючи, що зупинення виконання судового рішення в силу статті 332 ГПК України є правом, а не обов`язком суду та беручи до уваги, що однією із засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення і з огляду на відсутність у суду касаційної інстанції підстав для висновку про необхідність зупинення виконання оскаржуваного судового рішення, оскільки на доведення таких підстав не наведено документально обґрунтованих обставин, у Суду й відсутні підстави для задоволення зазначеного клопотання. 
Керуючись статтями 234, 294, 332 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Дочірнього підприємства "Санаторій "Моршинкурорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" на рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2026 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 зі справи № 914/2869/25.
2. Призначити розгляд касаційної скарги у відкритому судовому засіданні Касаційного господарського суду на 09 липня 2026 року о 12:00 у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, кімн. 302.
3. Надати учасникам справи строк для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу до 02 липня 2026 року.
4. У задоволенні клопотання Дочірнього підприємства "Санаторій "Моршинкурорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про зупинення виконання рішення Господарського суду Львівської області від 22.01.2026 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 зі справи № 914/2869/25 відмовити.
5. Витребувати матеріали справи №914/2869/25 Господарського суду Львівської області за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергозбереження Львів" до Дочірнього підприємства "Санаторій "Моршинкурорт" Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про стягнення заборгованості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".
6. Копію ухвали надіслати Господарському суду Львівської області та Західному апеляційному господарському суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя І. Булгакова

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова