Дата документу 15.06.2026
Справа № 334/10206/25
Провадження № 2/334/896/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря Каряченко А.О., розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю, витребування земельної ділянки, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
05.12.2025 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю, витребування земельної ділянки, стягнення моральної шкоди.
В позові посилався на те, що відповідно свідоцтва про право на спадщину № 4-40 від 30.01.2004 року йому на праві спільної часткової власності належить 3/5 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та по 3/5 частки земельних ділянок: земельна ділянка, площею 0,0099 га, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 2310100000:04:023:0592, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЯ № 538886; земельна ділянка, площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2310100000:04:023:0591, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЯ № 538885; земельна ділянка, площею 0,0253 га, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 2310100000:04:023:0973 (у минулому 0608), що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав.
Співвласнику ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 2/5 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та по 2/5 частки земельних ділянок: земельна ділянка, площею 0,0099 га, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 2310100000:04:023:0592, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЯ № 538886; земельна ділянка, площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2310100000:04:023:0591, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЯ № 538885; земельна ділянка, площею 0,0253 га, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 2310100000:04:023:0608 (новий номер 0793), яка перебуває у їх спільному користуванні згідно рішення ЗМР від 06.10.2010 року № 99.
Загальна площа ділянок, які передано їм у власність, складає 0,1352 га.
06.09.2022 року він був мобілізований і у період до 28.08.2024 року не проживав у будинку, скориставшись цим, відповідач самовільно захопила належну йому земельну ділянку, а після того, як його дружина зробила її зауваження, відповідач ображала її. 22.10.2023 року він отримав тяжке поранення і до 27.05.2024 року перебував у госпіталі, потім проходив ВЛК на придатність до військової служби, 28.08.2024 року звільнився.
У лютому 2025 року він помітив, що відповідач, яка є сусідкою і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , самовільно зайняла земельну, кадастровий номер 2310100000:04:023:0608 (0793), яка використовується нею під сміття, огород та інше, хоча земельна ділянка має бути у їх з ОСОБА_3 користуванні відповідно рішення ЗМР №99 від 06.10.2010 року.
Таким чином, відповідач порушила межі земельних ділянок та самовільно користується належною йому та ОСОБА_3 земельною ділянкою, кадастровий номер 2310100000:04:023:0608 (0793). У зв`язку з чим ним 05.02.2025 року подавалася заява до Запорізького РУП, але листом від 12.03.2025 року було проведено перевірку і відмовлено у внесенні даних до ЄРДР, при цьому, відповідач йому погрожувала, цькувала собаками, які бігають по спірній земельній ділянці, у зв`язку з чим він пів року вимушений був, маючи інвалідність (ампутація правої нижньої кінцівки на 2/3 гомілки), збирати документи для вирішення спору у судовому порядку, виготовляти та відновлювати кадастрову документацію, замовляти висновок експерта, тощо.
23.07.2025 року ним було подано заяву до Запорізького НДЕКЦ про проведення земельно-технічного дослідження за висновком якої встановлено порушення меж земельних ділянок та самовільне зайняття земельної ділянки, порушення меж земельних ділянок.
Приймаючи уваги, що відповідач фактично зайняла та користується земельною ділянкою, яка належить йому як співвласнику, належним способом захисту його права є вимога про витребування землі із чужого незаконного володіння.
Зазначеними діями відповідача йому завдано моральну шкоду: тривала боротьба та захист прав його виснажує, він не міг вести звичайний спосіб життя, почалися розлади в родині, окрім того, вказана ситуація викликала у нього розчарування в діяльності місцевої влади, поліції, які не вжили ніяких дій для поновлення його прав, як органів, покликаних сприяти захисту інтересів, що створило додаткове психічне напруження. Окрім того, всі ці дії відбувалися у період перебування в зоні бойових дій, де він захищав країну, а відповідач у цей час забирала земельну ділянку, тому завдану моральну шкоду оцінює у 120000 грн. (розмір його щомісячної заробітної плати).
Орієнтовний розмір судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести, складається з витрат на професійну правничу допомогу вартістю 15000 грн., оплата послуг експерта у розмірі 21393,60 грн., оплата кадастрової зйомки вартістю 5280 грн. Як інвалід 2 групи внаслідок війни він звільнений від сплати судового збору.
Прохав: 1) усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер 2310100000:04:023:0608(0793) шляхом демонтажу хвіртки, яка встановлена ОСОБА_2 з присадибної ділянки по АДРЕСА_2 та демонтажу паркану по межі земельних ділянок кадастровий номер 2310100000:04:023:0608(0793) та кадастровий номер 2310100000:04:023:0592; 2) витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер 2310100000:04:023:0608(0793); 3) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 120000 грн.; 4) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., оплата послуг експерта у розмірі 21393,60 грн., оплата кадастрової зйомки вартістю 5280 грн.
16.12.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання.
19.03.2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
15.06.2026 року позивач та її представник: адвокат Трачук Н.І. в судове засідання не з`явилися, представник подала заяву, в якій прохали справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити.
15.06.2026 року третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася.
15.06.2026 року відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя народився позивач – ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 16.01.2002 року.
Позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Соледар, н.п. Бахмут, н.п. Кліщіївка Донецької області з 08.09.2022 року по 10.12.2023 року, з 12.01.2023 року по 14.03.2023 року, з 24.07.2023 року по 22.10.2023 року, що підтверджується копією довідки в/ч НОМЕР_3 від 20.08.2024 року.
Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи внаслідок поранення, травми, які пов`язані з захистом Батьківщини, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №459863 від 12.08.2024 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася відповідач - ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується відповіддю Департаменту адміністративних послуг ЗМР від 10.12.2025 року.
Згідно відповіді №2131762 від 16.12.2025 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно свідоцтва про право на спадщину № 4-40 від 30.01.2004 року позивачу на праві спільної часткової власності належить 3/5 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав №432063608 від 19.06.2025 року.
На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЯ № 538885 позивачу на праві власності належить 3/5 частини земельної ділянки, площею 0,1 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2310100000:04:023:0591.
На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЯ № 538886 позивачу на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0099 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 2310100000:04:023:0592.
Позивачу на праві власності належить 3/5 частини земельної ділянки, площею 0,0253 га, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 2310100000:04:023:0973 (у минулому 0608), що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав №432251664 від 20.06.2025 року.
Третій особі у справі ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 2/5 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та по 2/5 частки земельних ділянок: земельна ділянка, площею 0,0099 га, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 2310100000:04:023:0592, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЯ № 538886; земельна ділянка, площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2310100000:04:023:0591, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЯ № 538885; земельна ділянка, площею 0,0253 га, цільове призначення для ведення садівництва, кадастровий номер 2310100000:04:023:0608 (новий номер 0793), яка перебуває у спільному користуванні з позивачем згідно рішення Запорізької міської ради від 06.10.2010 року № 99.
Позивач посилається на те, що відповідач, яка є сусідкою і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , самовільно зайняла земельну ділянку, кадастровий номер 2310100000:04:023:0608 (0793), яка використовується нею під сміття, огород та інше. Відповідач порушила межі земельних ділянок та самовільно користується належною йому та ОСОБА_3 земельною ділянкою, кадастровий номер 2310100000:04:023:0608 (0793).
12.03.2025 року Запорізьким РУП ГУНП в Запорізькій області повідомлено позивача про те, що його заяву від 05.03.2025 року щодо вторгнення на приватну власність мешканцями буд. АДРЕСА_2 зареєстровано за №6489, за вказаними фактами проведено перевірку і відмовлено у внесенні даних до ЄРДР.
23.07.2025 року позивачем подано заяву до Запорізького НДЕКЦ МВС України про проведення земельно-технічного дослідження.
Згідно Висновку експертного дослідження Запорізького НДЕКЦ МВС України №ЕД-19/108-25/16968-ЗТ від 19.09.2025 року на підставі проведеного дослідження, з урахуванням наданих на дослідження матеріалів, результатів натурного обстеження земельної ділянки встановлено, що межі земельних ділянок загальною площею 0,1352 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: площею 0,1000 га з кадастровим номером 2310100000:04:023:0591, площею 0,0099 га з кадастровим номером 2310100000:04:023:0592, та площею 0,0253 га з кадастровим номером 2310100000:04:023:0793 (в минулому 2310100000:04:023:0608), які відповідно рішення сесії Запорізької міської ради від 06.10.2010 року №99 та відповідно плану земельної ділянки (масштаб 1:500) із зазначеними погодженими площами та межами розподілу земельної ділянки між співвласниками присадибної ділянки по АДРЕСА_1 , який являється складовою документації із землеустрою, були передані у спільну часткову власність, зокрема ОСОБА_1 3/5 частки від загальної площі 0,1000 га земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:04:023:0591, що становить 0,0600 га, та земельну ділянку площею 0,0099 га з кадастровим номером 2310100000:04:023:0592, що підтверджується Державними актами серія ЯЛ № 538885 від 28.07.2011 року та серія ЯЛ № 538886 від 28.07.2011 року відповідно, а також 3/5 частки від загальної площі земельної ділянки 0,0253 га з кадастровим номером 2310100000:04:023:0793 відповідно витягу з Державного реєстру речових прав №432251664 від 20.06.2025 року, при співставленні з межами зазначених ділянок по фактичному землекористуванню, відповідно наданої на дослідження топографо-геодезичної зйомки, виявлені їх порушення щодо яких детальніше зазначено у дослідницькій частині висновку експертного дослідження та у додатках 2, 3, 4, 5, 6 даного висновку експертного дослідження.
Позивачем сплачено в рахунок проведення експертного дослідження на користь Запорізького НДЕКЦ МВС України в сумі 21393,60 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0.4472484014.1 від 23.07.2025 року.
Також, позивачем сплачено на користь КП «Градпроект» за проведення кадастрової зйомки М 1:500 по схемі землекористувань по АДРЕСА_1 в сумі 5280 грн., що підтверджується копією квитанції №2.122252749.1 від 28.04.2025 року.
Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право.
Відповідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.
Статтями 125, 126 ЗК України встановлено, що право власності та постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою та його державної реєстрації.
Статтею 211 ЗК України визначено, що самовільне зайняття земельних ділянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть відповідальність відповідно до закону.
Статтею 212 ЗК України визначено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Способи захисту порушеного права на земельні ділянки передбачені ст.152 ЗК України.
Відповідно ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Поряд із цим, цивільне законодавство серед способів захисту речових прав виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст.391 ЦК України, ч.2 ст.152 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.
Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Окрім цього, питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі №359/3373/16-ц. Зокрема, зроблено висновки про те, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника, включаючи право володіння.
Згідно доводів позовача відповідач, яка є його сусідкою і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , самовільно зайняла земельну ділянку, кадастровий номер 2310100000:04:023:0608 (0793), яка використовується нею під сміття, огород та інше, встановила хвіртку з присадибної ділянки по АДРЕСА_2 , та паркан по межі земельних ділянок кадастровий номер 2310100000:04:023:0608(0793) та кадастровий номер 2310100000:04:023:0592, що перешкоджає позивачу, як власнику, вільно користуватися належною йому земельною ділянкою.
Факт самовільного заняття відповідачем належної позивачу земельної ділянки та наявність перешкод у користуванні земельною ділянкою підтверджується Висновком експертного дослідження Запорізького НДЕКЦ МВС України №ЕД-19/108-25/16968-ЗТ від 19.09.2025 року.
Враховуючи викладене, належним способом захисту порушеного права позивача на земельну ділянку є зобов`язання відповідача усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер 2310100000:04:023:0608(0793), шляхом демонтажу хвіртки, яка встановлена відповідачем, з присадибної ділянки по АДРЕСА_2 , та демонтажу паркану по межі земельних ділянок кадастровий номер 2310100000:04:023:0608(0793) та кадастровий номер 2310100000:04:023:0592, а також витребування у відповідача на користь позивача земельну ділянку кадастровий номер 2310100000:04:023:0608(0793).
Також підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати на оплату послуг експерта у розмірі 21393,60 грн. та оплату кадастрової зйомки у розмірі 5280 грн.
А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положеннями ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Верховний Суд у Постанові від 27.03.2019 року у справі №703/3912/16 зазначив, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин. Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.
Позивач в обґрунтування завдання йому моральної шкоди відповідачем посилався на те, що він пів року вимушений був, маючи інвалідність (ампутація правої нижньої кінцівки на 2/3 гомілки), збирати документи для вирішення спору у судовому порядку, виготовляти та відновлювати кадастрову документацію, замовляти висновок експерта, тощо. Тривала боротьба та захист прав його виснажує, він не міг вести звичайний спосіб життя, почалися розлади в родині, окрім того, вказана ситуація викликала у нього розчарування в діяльності місцевої влади, поліції, які не вжили ніяких дій для поновлення його прав, як органів, покликаних сприяти захисту інтересів, що створило додаткове психічне напруження. Окрім того, всі ці дії відбувалися у період перебування в зоні бойових дій, де він захищав країну, а відповідач у цей час забирала земельну ділянку, тому завдану моральну шкоду оцінює у 120000 грн. (розмір його щомісячної заробітної плати).
Оцінивши обставини справи та надані позивачем докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач внаслідок протиправних дій відповідача щодо самовільного заняття належної йому земельної ділянки та вчиненні йому перешкод у користуванні земельною ділянкою, зазнав моральних страждань у зв`язку з порушенням його права власності на земельну ділянку, позивач, як учасник бойових дій, в силу отриманого бойового поранення, що призвело до ампутації правої нижньої кінцівки, змушений був докладати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, виходячи з принципів розумності й справедливості, беручи до уваги конкретні обставини справи, приходить висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди та достатньою сатисфакцією зазначених позивачем моральних страждань є 30000 грн., оскільки заявлений розмір моральної шкоди в сумі 120000 грн. позивачем не доведено.
Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19).
Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Так як відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень суду не надав, то суд вирішив справу за наявними матеріалами.
Таким чином, за наявними матеріалами справи, позов підлягає задоволенню в тій частині, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами.
Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судових витрат не поніс, то судовий збір за ставкою у 2025 році в сумі 1211,20 грн. за три позовні вимоги в загальному розмірі 3633,60 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.
Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання правничої допомоги та представництво від 02.04.2025 року між адвокатом Трачук Н.І. та ОСОБА_1 ; копію ордеру на надання правничої допомоги від 19.11.2025 року; копію Акту від 15.06.2026 року приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги та представництво від 02.04.2025 року.
Так, згідно Акту від 15.06.2026 року приймання-передачі виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги та представництво від 02.04.2025 року сторони погодили перелік наданої правової допомоги з розрахунку 1 година роботи 3000 грн.: 1) ознайомлення з документами – 1 година; 2) підготовка адвокатського запиту – 1 година; 3) ознайомлення з висновком експерта – 1 година; 4) підготовка позовної заяви – 2 години, всього в сумі 15000 грн., які клієнтом оплачені в повному обсязі, а адвокатом отримано готівкою.
У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 зазначено «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір».
Також, згідно правового висновку у Постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 «Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час».
Також суд керується Постановою ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, відповідно якої: у розумінні положень ч.5 ст.141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Тому, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу на суму 15000 грн. є обґрунтованим, співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. При цьому суд враховує, що відповідачем клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу не подано, та вважає, що до стягнення підлягає сума витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 15000 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 12, 76-81, 137, 211, 247, 258-259, 280-283, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні власністю, витребування земельної ділянки, стягнення моральної шкоди – задовольнити частково.
Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 , перешкоди у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер 2310100000:04:023:0608(0793), шляхом демонтажу хвіртки, яка встановлена ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_4 , з присадибної ділянки по АДРЕСА_2 , та демонтажу паркану по межі земельних ділянок кадастровий номер 2310100000:04:023:0608(0793) та кадастровий номер 2310100000:04:023:0592.
Витребувати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 , земельну ділянку кадастровий номер 2310100000:04:023:0608(0793).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 , моральну шкоду у розмірі 30000 грн. (тридцять тисяч гривень 00 копійок).
В задоволенні решти розміру позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 , понесені судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., оплата послуг експерта у розмірі 21393,60 грн., оплата кадастрової зйомки у розмірі 5280 грн., а всього в розмірі 41673,60 грн. (сорок одна тисяча шістсот сімдесят три гривні 60 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_4 , в дохід держави судовий збір в сумі 3633,60 грн. (три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 24 червня 2026 року.

Суддя:        С.М. Телегуз