П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 498/1156/25	

Головуючий І інстанції: Чернецька Н.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Голуб В.А., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 18 грудня 2025 року (смт. Великомихайлівка, дата складання повного тексту судового рішення - 19.12.2025р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішення протиправними,-
В С Т А Н О В И В:
21.07.2025р. ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Варгаракі І.М., звернувся до Великомихайлівського районного суду Одеської області із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати протокол від 14.07.2025р. №443 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, складений посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- визнати протиправними підстави оголошення його у розшук та зобов`язати ініціатора подання у розшук (відповідача у справі) відізвати (припинити) розшук.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 складено щодо позивача протокол від 14.07.2025р. №443 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП. Проте, позивач не згоден зі вказаним протоколом, вважає його протиправним, незаконним, і таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем, при його складенні, всупереч вимогам чинного законодавства не з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, та чи наявна вина у вчиненні такого правопорушення. 
Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 18 грудня 2025 року (ухваленим у відкритому судовому засіданні) у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі.
Не погоджуючись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, позивач 26.12.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 18.12.2025р. і прийняти нове, яким його позовні вимоги - задовольнити у повному обсязі.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.01.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
19.01.2026р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.
Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 у квітні 1996р. ВЛК при Великомихайлівському військоматі Одеської області був визнаний «непридатним до військової служби з виключенням з обліку» за ст.13 Б Переліку хвороб відповідно до Наказу Міністерства оборони від 1994р. №2.
Відповідно до відомостей мобільного додатку «Резерв+», ОСОБА_1 дані уточнено вчасно. Однак, при цьому, позивач перебуває у розшуку з 19.06.2025р.
Згідно з повісткою №4192007, ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14:00 год. 08.07.2025р.
Вказана повістка була надіслана посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 25.06.2025р. рекомендованим листом за адресою проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рекомендованого повідомлення. 
Зазначене відправлення фактично не було вручене позивачу та 02.07.2025р. повернуто відправнику із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до розпорядження №ІІ/1075 від 25.05.2025р., на виконання Конституції України, Законів України «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», голову Цебриківської селищної ради, з метою уточнення облікових даних, було зобов`язано здійснити оповіщення таких призовників, військовозобов`язаних та резервістів (згідно з додатком) які перебувають на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема, і солдата ОСОБА_1 .
У подальшому, 28.05.2025р. посадовою особою Цебриківської селищної ради ОСОБА_2 (у присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), було складено акт про результати проведення оповіщення військовозобов`язаного за місцем реєстрації, згідно з яким, під час проведення оповіщення позивача, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 02.06.2025р. відповідно до розпорядження від 25.05.2025р. №1075 за зазначеною адресою місця проживання військовозобов`язаний був відсутній. Вказаний будинок пустує, в будинку ніхто не проживає.
Згідно зі зверненням відповідача на ім`я начальника ВП №1 Роздільнянського РВП ГУ НП в Одеській області №ІІ/1270 від 18.06.2025р. щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення за ст.ст.210, 210-1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколів про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було включено до переліку осіб, яких необхідно доставити.
14.07.2025р. ОСОБА_1 було надано направлення №4361665 від 14.07.2025р. для визначення придатності до військової служби.
Відповідно до заяви від 14.07.2025р., ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про уточнення даних.
14.07.2025р. відповідачем було складено протокол №443 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП. Суть правопорушення полягає в тому, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебував у розшуку згідно з базами даних «Оберіг». 
Протокол особисто підписано особою, яка притягується до адміністративної відповідальності у той самий день - 14.07.2025р.
Відповідно до інформації з Єдиної автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи «Оберіг», ОСОБА_1 стоїть на обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 (велика ОСОБА_5 ), вид обліку: рядовий, сержантський і старший склад запасу. Автоматичне взяття на облік згідно зі змінами від 01.04.2025р. до постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2024р. №932. Не прибув вчасно за мобілізаційним розпорядженням, дата порушення: 19.06.2025р. Тип картотеки: Картотека вільних залишків. Підлягає призову на військову службу під час мобілізації.
Як встановлено із змісту постанови №443 від 21.07.2025р. (не є спірною у межах даної справи), суть правопорушення полягає в тому, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк зазначений в повістці, порушив ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Постанова складна та підписана т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з відповіддю на запит №ІІ/1313 від 07.08.2025р. на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до порядку реалізації експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого зазначеною вище постановою Кабінету Міністрів України від 16.08.2024р. №932 громадянина ОСОБА_1 було автоматично поновлено на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 01.05.2025р. У той же час, надання копій документів про визнання ОСОБА_1 у 1996р. непридатним до військової служби були знищені у перші дні повномасштабного вторгнення російських окупаційних військ.
Не погоджуючись з правомірністю складеного відповідачем протоколу від 14.07.2025р. за №443 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Вирішуючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог і, як наслідок, відсутності будь-яких підстав для їх задоволення.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою та громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII.
Так, згідно з ч.ч.1,2,3 ст.1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
При цьому, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені у відповідності до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
На виконання положень ч.10 ст.1 Закону №2232-XII, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг чи через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) ТЦК та СП, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) ТЦК та СП, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або ж військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України і діє станом на сьогоднішній день.
Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022р. №65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації.
За змістом ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991р. №1932-ХІІ, особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або ж доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або ж в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Враховуючи те, що Указом Президента України від 24.02.2022р. за №65/2022 було оголошено проведення загальної мобілізації, колегія суддів зазначає, що на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв особливий період.
У свою чергу, правові основи мобілізаційної підготовки і мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регульовані Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-XII.
Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст.22 Закону №3543-XII громадяни, зобов`язані з`являтися за викликом до ТЦК та СП (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.
Як передбачено абз.2 п.56 «Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2002р. №352), оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) ТЦК та СП за формою згідно з додатком 17.
Конкретні строки явки до призовних дільниць установлюються районними (міськими) ТЦК та СП в повістках за формою згідно з додатком 18, вручення яких проводиться через відповідні органи місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ, організацій, у тому числі, й закладів освіти, незалежно від підпорядкування та форми власності. 
Повістки громадянам можуть також вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) ТЦК та СП.
Розпорядження керівника районного (міського) ТЦК та СП розсилається відповідним органам місцевого самоврядування, керівникам підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти.
Згідно з п.1 «Положення про ТЦК та СП» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. №154), ТЦК та СП є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
На виконання п.9 Положення №154, ТЦК та СП у відповідності до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та Служби зовнішньої розвідки): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Отже, саме на ТЦК та СП законодавцем покладено обов`язок здійснювати заходи оповіщення та призову громадян.
Згідно з абз.8 ч.3 ст.22 Закону №3543-XII, у разі отримання повістки про виклик до ТЦК та СП громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Так, колегією суддів встановлено, що фактичною підставою для складення спірного у цій справі протоколу від 14.07.2025р. слугувало саме те, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в той час як перебував у розшуку згідно з базами даних «Оберіг».
При цьому, за змістом постанови №443 від 21.07.2025р. (яка, водночас, не є предметом оскарження у межах цієї справи), суть правопорушення полягала в тому, що ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк зазначений в повістці, порушив вимоги ч.10 ст.1 Закону №2232-XII.
Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія або ж бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У свою чергу, ч.3 ст.210 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..
Визначаючись щодо обґрунтованості поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення (ч.1 ст.247 КУпАП).
За ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фотозйомки і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або ж свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями ст.254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або ж представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Відповідно до ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, з-поміж іншого, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст.268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Як визначено у ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, а також заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Тобто, за змістом наведених вище правових норм КУпАП, притягнення до адміністративної відповідальності починається саме з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
При цьому, складання протоколу - це лише процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, з огляду на норми ст.251 КУпАП, є виключно предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Прийняття ж постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення є вирішенням такої справи по суті, яка передбачає встановлення наявності складу адміністративного правопорушення або його відсутності та, відповідно, застосування санкції, закриття справи, що відповідає положенням ст.284 КУпАП.
Отже, у даному випадку, цілком доцільно звернути увагу на те, що з наявних у матеріалах цієї справи розширених даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів вбачається, що позивача взято на військовий облік 23.02.2009р.
У подальшому, 28.05.2024р. позивачем було уточнено його контактні дані, відповідно до яких, зареєстрованим місцем проживання є АДРЕСА_1 , яка також є адресою його фактичного місця проживання.
Зазначена адреса проживання також вказана і в паспорті громадянина України.
Апеляційний суд наголошує на тому, що у силу п.41 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024р. №560), належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) ТЦК та СП або ж його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ж ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
- день отримання вказаного поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки стосовно відмови отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки стосовно відмови отримати поштове відправлення або ж день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
З вищевказаного вбачається, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.
Як уже зазначалося колегією суддів вище, згідно з повісткою №4192007 позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14:00 год. 08.07.2025р.
Вказана повістка (для уточнення даних) надіслана посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 25.06.2025р. рекомендованим листом, за вказаною адресою проживання позивача: АДРЕСА_2 , про що свідчить копія рекомендованого повідомлення. 
Однак, зазначене відправлення не вручене позивачу та 02.07.2025р. повернуто відправнику із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Протилежного позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами.
За таких обставин, апеляційний суд констатує факт належного виконання зазначеного порядку вручення повістки.
У примітках же до ст.210 КУпАП передбачено, що положення ст.ст.210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Отже, з вказаних вище норм вбачається, що відповідальність за ст.ст.210 та 210-1 КУпАП не застосовується у випадку, коли дані для Єдиного державного реєстру можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими базами/системами/реєстрами.
Разом із тим, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, виклик військовозобов`язаного повісткою до ТЦК та СП, у даному випадку, мав під собою правове підґрунтя. Зокрема, відомості, які містилися у військово-обліковому документі позивача, а саме у військовому квитку серії НОМЕР_1 , були відмінними від тих відомостей, які наразі містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, внаслідок чого у ІНФОРМАЦІЯ_2 були наявні достатні підстави для його виклику для уточнення даних.
В розрізі вищевикладених норм, відповідач в подальшому надав правильну правову оцінку діям позивача, оскільки останній не прибув за викликом у визначений час до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Більше того, слід звернути увагу на те, що особиста відмова особи від отримання повістки для явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 для визначення придатності до військової служби без достатніх об`єктивних підстав (повістка виписана на іншу особу; не підписана уповноваженою особою, не відповідає формі, визначеній законодавством тощо) за встановлених судом обставин, зокрема, й доведення змісту повістки до особи шляхом оголошення її змісту, не виключає його відповідальність за порушення законодавства про військовий обов`язок і військову службу в особливий період.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі позивача. 
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на зазначене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.286,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 18 грудня 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено: 30.04.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: В.А. Голуб 

В.О. Скрипченко