ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/4601/24	

За позовом керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області (50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Захисників Азовсталі, буд. 3) в інтересах держави в особі
позивача: Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл.Молодіжна, буд. 1, код ЄДРПОУ 33874388) 
до відповідача: Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Фізична особа – підприємець Русін Олександр Іванович ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), 
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки
Суддя Дичко В.О.
Секретар судового засідання Пилипенко В.Р.
Представники:
від прокуратури: Рембецький В.Ю. (службове посвідчення № 083215 від 03.11.2025) 
від позивача: не з`явився
від відповідача: Прохоров О.О., адвокат (ордер серії АЕ № 1334112 від 14.11.2024)
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради Дніпропетровської області до Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни з позовною заявою, в якій просить:
- зобов`язати Фізичну особу – підприємця Гордієнко Тетяну Станіславівну усунути перешкоди територіальній громаді м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради у праві користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 1211000000:07:379:0266 загальною площею 0,0241 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського, 52з, та повернути земельну ділянку шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва: торгівельного комплексу, що складається з торгівельного павільйону та магазину загальною площею 30,1 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 944461712110), а саме: магазин А-1 площею 22,1 кв.м, торгівельний павільйон Б-1 площею 8 кв.м, навіс В, замощення І;
- скасувати державну реєстрацію права приватної власності Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни на об`єкт нерухомого майна – торгівельний комплекс, що складається з торгівельного павільйону та магазину загальною площею 30,1 кв.м, а саме: магазин А-1 площею 22,1 кв.м, торгівельний павільйон Б-1 площею 8 кв.м, навіс В, замощення І, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.Сергія Колачевського, 52з, проведену 18.06.2020 рішенням державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Тімошиною О.В. (номер відомостей про речове право: 36946394), із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна №944461712110;
- скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:07:379:0266 загальною площею 0,0241 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського, 52з, із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Витрати зі сплати судового збору просить покласти на відповідачку.
В обґрунтування позову прокурор зазначає таке. 07 червня 2016 року державний реєстратор Комунального підприємства «Парковка та реклама» Фіясь Олена Володимирівна здійснила державну реєстрацію права власності за Русіним Олександром Івановичем на спірний об`єкт нежитлової нерухомості на підставі декларації Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області № ДП 142161531888 від 01.06.2016 про готовність об`єкта до експлуатації, до якої внесені неправдиві відомості, в тому числі щодо земельних ділянок, на яких розміщений спірний об`єкт нерухомості. Підставою для здійснення реєстраційної дії також було рішення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради від 18.05.2016 №293 про присвоєння поштової адреси торгівельному павільйону, проте таке рішення не має жодного відношення як до спірного об`єкта, так і до присвоєння поштової адреси.
Прокуратура указує, що торгівельний комплекс, що складається з торгівельного павільйону та магазину загальною площею 30,1 кв.м, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:07:379:0266, яка не виділялась для здійснення будівництва.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2024 у справі №904/4601/24 частково задоволено заяву керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області про забезпечення позову. Заборонено Фізичній особі – підприємцю Гордієнко Тетяні Станіславівні та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, в тому числі шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо, щодо об`єкта нежитлової нерухомості – торгівельного комплексу, що складається з торгівельного павільйону та магазину, загальною площею 30,1 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 944461712110), а саме: магазин А-1 площею 22,1 кв.м, торгівельний павільйон Б-1 площею 8 кв.м, навіс В, замощення І, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського, 52"з". Заборонено будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, в тому числі шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо, щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:07:379:0266 площею 0,0241 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2505723012060). У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовлено. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 904/4601/24 та призначено підготовче засідання на 19.11.2024 о 10:00 год.
18 листопада 2024 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшли пояснення, в яких, серед іншого, Криворізька міська рада Дніпропетровської області просить розглядати справу без участі представниці позивача.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2024 відкладено підготовче засідання у справі № 904/4601/24 на 03.12.2024 о 10:30 год.
02 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому Фізична особа – підприємець Гордієнко Тетяна Станіславівна заперечує проти позову.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2024 відкладено підготовче засідання у справі № 904/4601/24 на 17.12.2024 об 11:00 год.
12 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі № 904/4601/24 на 09.01.2025 об 11:00 год.
23 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідачки надійшло заперечення на відповідь на відзив. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2025 закрито підготовче провадження у справі № 904/4601/24 та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 30.01.2025 о 10:30 год.
29 січня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшла заява, в якій прокурор просить долучити до матеріалів справи № 904/4601/24 лист Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 126/299-25 від 22.01.2025 року.
Також 29.01.2025 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни надійшли додаткові пояснення, в яких відповідачка просить долучити до справи № 904/4601/24 докази, отримані від Фізичної особи – підприємця Русіна О.І.
У судовому засіданні 30.01.2025 оголошено перерву до 20.02.2025 о 14:30 год.
04 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни надійшло клопотання про повернення розгляду справи до стадії підготовчого провадження.
Також 04.02.2025 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідачки надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
20 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшли додаткові пояснення і заперечення на клопотання Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни про повернення розгляду справи до стадії підготовчого провадження та залучення третьої особи.
20 лютого 2025 року Господарським судом Дніпропетровської області за клопотанням Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни ухвалено повернутись зі стадії розгляду справи № 904/4601/24 по суті на стадію підготовчого провадження, за клопотанням Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Фізичну особу – підприємця Русіна Олександра Івановича, призначено підготовче засідання у справі №904/4601/24 на 25.03.2025 о 10:00 год.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2025 за усним клопотанням прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури поновлено строк для подання доказу, долучено до матеріалів справи № 904/4601/24 доказ, поданий Дніпропетровською обласною прокуратурою до суду 29.01.2025 року. За усним клопотанням представника Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни поновлено строк для подання доказів, долучено до матеріалів справи № 904/4601/24 докази, подані Фізичною особою – підприємцем Гордієнко Тетяною Станіславівною до суду 29.01.2025 року. Закрито підготовче провадження у справі № 904/4601/24 та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 22.04.2025 о 10:30 год.
У судовому засіданні 22.04.2025 оголошено перерву до 13.05.2025 о 10:00 год.
13 травня 2025 року до Господарського суду Дніпропетровської області від Дніпропетровської обласної прокуратури надійшло клопотання, в якому просить зупинити провадження у справі № 904/4601/24 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №908/2388/21.
У судовому засіданні 13.05.2025 оголошено перерву до 29.05.2025 о 12:00 год.
16 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідачки надійшло клопотання про повернення розгляду справи до стадії підготовчого провадження.
Також 16.05.2025 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни надійшло клопотання про зупинення розгляду справи до ухвалення судового рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 908/2388/21.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2025 за усним клопотанням прокурора залишено без розгляду клопотання Дніпропетровської обласної прокуратури від 13.05.2025 про зупинення провадження у справі № 904/4601/24, відмовлено в задоволенні клопотань Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни від 16.05.2026 про повернення розгляду справи № 904/4601/24 до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі № 904/4601/24, відкладено судове засідання на 26.06.2025 о 10:00год.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2025 відкладено судове засідання у справі № 904/4601/24 на 05.08.2025 о 12:30 год.
29 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідачки надійшло клопотання про зупинення розгляду справи до ухвалення судового рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 908/2388/21.
Також 29.07.2025 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни надійшло клопотання про повернення розгляду справи до стадії підготовчого провадження.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2025 відмовлено в задоволенні клопотань Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни від 29.07.2025 про повернення розгляду справи № 904/4601/24 до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у справі № 904/4601/24, відкладено судове засідання у справі №904/4601/24 на 11.09.2025 о 10:00 год.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 відкладено судове засідання у справі № 904/4601/24 на 23.10.2025 о 10:00 год.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2025 відкладено судове засідання у справі № 904/4601/24 на 27.11.2025 о 10:00 год.
Судове засідання, що призначене на 27.11.2025 о 10:00 год, не відбулось у зв`язку з перебоями сервісу відеоконференцзв`язку «ЄСІТС» (різноманітні помилки на стороні сервера при завантаженні вебсторінки сервісу), що підтверджується актом Господарського суду Дніпропетровської області, який долучений до матеріалів справи № 904/4601/24.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025 призначено судове засідання у справі № 904/4601/24 на 08.01.2026 о 10:30 год.
Судове засідання, що призначене на 08.01.2026 о 10:30 год, не відбулось у зв`язку з тим, що 08.01.2026 у період з 09:00 год до 17:05 год був відсутній Інтернет-зв`язок через відсутність живлення обладнання постачальника послуги Інтернет-зв`язку, що унеможливило використання хмарних сервісів для аудіо- та відеофіксації судових засідань. Зазначене підтверджується актом Господарського суду Дніпропетровської області № 1/26, який долучений до матеріалів справи №904/4601/24.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2026 призначено судове засідання у справі № 904/4601/24 на 27.01.2026 о 10:00 год.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2026 відкладено судове засідання у справі № 904/4601/24 на 03.03.2026 об 11:00 год.
У судовому засіданні 03.03.2026 заслухано вступні слова прокурора, присутнього в залі суду, та представника відповідачки, присутнього в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, а також оголошено перерву до 17.03.2026 о 12:00 год.
Судове засідання, що призначене на 17.03.2026 о 12:00 год, не відбулось у зв`язку з перебоями в роботі сервісу відеоконференцзв`язку «ЄСІТС» (різноманітні помилки на стороні сервера при завантаженні вебсторінки сервісу), що підтверджується актом Господарського суду Дніпропетровської області, який долучений до матеріалів справи № 904/4601/24.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 призначено судове засідання у справі № 904/4601/24 на 09.04.2026 о 12:00 год.
У судовому засіданні 09.04.2026 за участю прокурора, присутнього в залі суду, та представника Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни, присутнього в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, досліджено матеріали справи №904/4601/24 (251 аркуш тому № 1), а також оголошено перерву до 28.04.2026 об 11:00 год.
У судовому засіданні 28.04.2026 за участю прокурора, присутнього в залі суду, та представника відповідачки, присутнього в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, досліджено томи №№ 1, 2 справи № 904/4601/24, а також оголошено перерву до 18.06.2026 о 10:00 год.
Щодо дотримання прав третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача під час розгляду даної справи судом необхідно вказати таке.
Копії ухвал Господарського суду Дніпропетровської області надсилались засобами поштового зв`язку на юридичну адресу Фізичної особи – підприємця Русіна Олександра Івановича, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань: 50090, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Канадська, буд.78 (т. 2, а.с. 165-166).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 про залучення до участі у справі № 904/4601/24 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 10.03.2025 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 07.03.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2, а.с. 178-182).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 25.03.2025 про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 904/4601/24 до судового розгляду по суті повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 07.04.2025 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 03.04.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.2, а.с. 196-201).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 у справі №904/4601/24 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 05.05.2025 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 01.05.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2, а.с. 217-221).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2025 у справі №904/4601/24 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 26.05.2025 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 22.05.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 2, а.с. 246-250).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2025 у справі №904/4601/24 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 23.06.2025 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 19.06.2025 «за закінченням встановленого терміну зберігання» (т. 3, а.с. 1-6).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2025 у справі №904/4601/24 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 07.07.2025 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 05.07.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 29-33).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2025 у справі №904/4601/24 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 21.08.2025 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 16.08.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 75-80).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 у справі №904/4601/24 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 24.09.2025 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 22.09.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 115-119).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2025 у справі №904/4601/24 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 07.11.2025 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 05.11.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 137-141).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 27.11.2025 у справі №904/4601/24 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 09.12.2025 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 05.12.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 165-169).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2026 у справі №904/4601/24 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 28.01.2026 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 26.01.2026 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 203-206).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2026 у справі №904/4601/24 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 18.02.2026 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 16.02.2026 «за закінченням встановленого терміну зберігання» (т. 3, а.с. 212-214).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2026 у справі №904/4601/24 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 19.03.2026 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 17.03.2026 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 239-241).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2026 у справі №904/4601/24 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 02.04.2026 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 31.03.2026 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 3, а.с. 246-248).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 09.04.2026 у справі №904/4601/24 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 28.04.2026 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 24.04.2026 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 4, а.с. 26-28).
Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2026 у справі №904/4601/24 повернулась до Господарського суду Дніпропетровської області 13.05.2026 з відміткою Акціонерного товариства «Укрпошта» від 11.05.2026 «адресат відсутній за вказаною адресою» (т. 4, а.с. 32-35).
Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Така правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17.
Крім того, Касаційній господарський суд у складі Верховного Суду в постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 указав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку – суду (близька за змістом правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Також суд наголошує, що згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі – Реєстр), є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.
Таким чином, у Фізичної особи – підприємця Русіна Олександра Івановича були всі відомості, необхідні для пошуку та відстеження руху справи № 904/4601/24, у тому числі можливість отримання такої інформації з відкритого джерела – Єдиного державного реєстру судових рішень.
З огляду на вищевикладене, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача не була позбавлена права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025, 25.03.2025, 22.04.2025, 13.05.2025, 29.05.2025, 26.06.2025, 05.08.2025, 11.09.2025, 23.10.2025, 27.11.2025, 09.01.2026, 27.01.2026, 03.03.2026, 17.03.2026, 09.04.2026 та 28.04.2026 у справі № 904/4601/24 у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Отже, Фізична особа – підприємець Русін Олександр Іванович вважається таким, що повідомлений про розгляд справи належним чином.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2025 про залучення до участі у справі № 904/4601/24 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, з урахуванням вимог ст. 168 Господарського процесуального кодексу України, запропоновано третій особі протягом 5 днів з дня отримання ухвали суду надати письмові пояснення на позовну заяву.
Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від Фізичної особи – підприємця Русіна Олександра Івановича не надходило, поважних причин пропуску зазначеного строку суду також не повідомлено.
Станом на дату ухвалення рішення у справі пояснення на позовну заяву, клопотання щодо необхідності надання додаткового строку для підготовки правової позиції від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача до Господарського суду Дніпропетровської області не надходили.
Ураховуючи вищевикладене, з огляду на достатність наявних у справі доказів, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній документами.
18 червня 2026 року прокурор, присутній у залі суду, підтримав позов та просив його задовольнити.
Представник Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни, присутній 18.06.2026 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, заперечував проти позовної заяви та просив відмовити в її задоволенні.
Ураховуючи предмет та підстави позову в даній справі, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, необхідних для вирішення спору по суті та ухвалення обґрунтованого рішення.
У порядку абз. 1 ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 18.06.2026 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. 
Дослідивши подані документи, заслухавши пояснення прокурора та представника відповідачки, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Щодо представництва прокурором інтересів держави в суді необхідно вказати таке.
Згідно з абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленнями прокурора на адреси відповідних суб`єктів владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для представництва інтересів держави в суді.
Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється в разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний установлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів у суді.
Керівник Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області, звертаючись із позовом в інтересах держави в особі Криворізької міської ради Дніпропетровської області, вказав підставою для звернення прокурора до суду з даною позовною заявою та представництва інтересів держави те, що позивач, як орган, уповноважений на здійснення функцій держави у спірних правовідносинах, не вжив заходів щодо усунення порушень у межах своїх повноважень шляхом звернення до суду. Прокуратура таку поведінку Криворізької міської ради Дніпропетровської області розцінила як неналежне здійснення уповноваженим органом захисту інтересів держави, а тому у прокурора виникли підстави для звернення до суду з метою захисту інтересів держави.
За правовим висновком, викладеним у п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурору достатньо дотриматись порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Таким чином, у справі № 904/4601/24 прокуратура, звертаючись із позовною заявою до суду, дотрималась передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.
Предметом доказування в даній справі є обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю підстав для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
Прокурор повідомляє, що 07.06.2016 державним реєстратором Комунального підприємства «Парковка та реклама» Фіясь Оленою Володимирівною за Русіним Олександром Івановичем зареєстровано право власності на торговельний комплекс площею 30,1 кв.м за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського, 52"з" (т. 1, а.с. 70-71). Підставами для державної реєстрації були рішення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради від 18.05.2016 № 293 про присвоєння поштової адреси та декларація Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області № ДП 142161531888 від 01.06.2016 про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до I-IIIкатегорії складності (т. 1, а.с. 50-53).
Листом виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради № 31/06-31/524 від 13.08.2024 (т. 1, а.с. 44) повідомлено, що 18.05.2016 не приймалось рішення стосовно присвоєння поштової адреси торгівельному павільйону по вул. Сергія Колачевського (23-го Лютого), буд. № 52з, а 17.08.2016 прийнято рішення виконкому районної у місті ради за № 293 «Про надання малолітній дитині Костовичу М.В. статусу дитини-сироти». 
На думку прокуратури, декларація Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області № ДП 142161531888 від 01.06.2016 про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до I-III категорії складності (т. 1, а.с. 50-53), містить недостовірні відомості, а саме:
- вказано договір № 39/08-ТН від 18.06.2007 про проведення технічного нагляду, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Інжиніринг» та Фізичною особою – підприємцем Русіним Олександром Івановичем, хоча за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарт Інжиніринг» зареєстроване 08.09.2010 (т. 1, а.с. 30-33); 
- зазначено договір № 13/08-АН від 25.05.2007 про надання послуг з розробки проекту та ведення авторського нагляду, укладений Товариством з обмеженою відповідальністю «Індастріал Констракшн Груп» та Русіним Олександром Івановичем, хоча за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Індастріал Констракшн Груп» зареєстроване 27.10.2010 (т. 1, а.с.27-29); 
- наведено відомості про позитивний висновок експертизи ДП ДОС «Укрінвестекспертиза» № 16565-1264 від 14.06.2007, який не видавався; вказано головного експерта проекту Присяжнюк Ольгу Яківну, яка не працювала в ДП ДОС «Укрінвестекспертиза»;
- зазначено дозвіл Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м. Кривий Ріг на виконання будівельних робіт № 166 від 20.06.2007, підтвердження існування якого відсутнє. 
Також у вказаній декларації неправильно зазначено земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомості. Указаний кадастровий номер 1211000000:07:029:0198 у Державному земельному кадастрі відсутній (т. 1, а.с. 67). 
Фактично у 2006 році Фізичній особі – підприємцю Русіну Олександру Івановичу передані в оренду строком на п`ять років дві інші земельні ділянки (кадастрові номери 1211000000:07:379:0113 та 1211000000:07:379:0114) для розміщення торговельного павільйону у складі зупиночного комплексу на вул. 23 Лютого (зупинка громадського транспорту «Інтернат») у Тернівському районі м. Кривого Рогу (т. 1, а.с. 74-81). 
У результаті огляду земельної ділянки 12.08.2024 установлено, що торговельний комплекс розташований не на зазначених у декларації чи договорах оренди земельних ділянках, а на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:07:379:0266 (т. 1, а.с. 45). Ця земельна ділянка сформована самостійно (т. 2, а.с. 86) і не виділялась для будівництва спірного об`єкта нерухомого майна. 
18 червня 2020 року ОСОБА_1 (надалі – продавець) та Гордієнко Тетяна Станіславівна (надалі – покупець) уклали нотаріально посвідчений договір купівлі продажу нежилого приміщення (т. 1, а.с. 72-74, надалі – Договір купівлі-продажу).
Згідно з абзацом 1 пункту 1.2 Договору купівлі-продажу предметом цього договору є: нежиле приміщення, а саме торгівельний комплекс, що складається з торгівельного павільйону та магазину, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Сергія Колачевського (раніше 23 Лютого), буд. 52«з» (п`ятдесят два «з»).
Відповідно до пункту 1.3 Договору купівлі-продажу вищевказана нерухомість належить продавцю на підставі: декларації про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до I-IIIкатегорії складності № ДП 142161531888, виданої 01.06.2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.06.2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 944461712110, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 61116122 від 10.06.2016 року.
Згідно з пунктом 1.4 Договору купівлі-продажу нежитлове приміщення, яке є предметом цього договору, розташоване на:
- земельній ділянці – площею 0,0026 гектарів, цільове призначення якої – 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 1211000000:07:379:0113, яка є комунальною власністю, орендатором якої, з 17.11.2006 року до 17.11.2014 року, був ФОП Русін Олександр Іванович, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1213744292020, виданим 03.06.2020 року Кучинською Л.О., державним кадастровим реєстратором, відділ у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області;
- земельній ділянці – площею 0,0011 гектарів, цільове призначення якої – 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 1211000000:07:379:0114, яка є комунальною власністю, орендатором якої, з 17.11.2006 року до 17.11.2014 року, був ФОП Русін Олександр Іванович, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1213747072020, виданим 04.06.2020 року Кучинською Л.О., державним кадастровим реєстратором, відділ у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру Дніпропетровської області.
Земельна ділянка, на якій розташована нежитлова будівля, знаходиться в користуванні продавця. Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України до покупця переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована нерухомість, що є предметом цього договору, без зміни її цільового призначення. Земельна ділянка підлягає оформленню в користування покупця у встановленому законом порядку.
Згідно з абзацом 1 пункту 4.7 Договору купівлі-продажу відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нежитлове приміщення, що є предметом цього договору, підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та виникає у покупця з моменту такої державної реєстрації, яка проводиться в день нотаріального посвідчення цього договору. 
Прокуратура вважає, що право власності Русіна Олександра Івановича зареєстровано на підставі неіснуючого рішення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради та декларації Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, яка містить недостовірні відомості. Унаслідок цього, на переконання прокурора, у ОСОБА_1 не виникло в установлений законом спосіб право власності на торгівельний комплекс, тому останній є самочинним будівництвом, розміщеним на земельній ділянці комунальної власності без належних правових підстав. Прокуратура вважає, що така реєстрація порушує права територіальної громади м. Кривий Ріг, оскільки обмежує можливість власника земельної ділянки — Криворізької міської ради Дніпропетровської області – вільно володіти, користуватись та розпоряджатись земельною ділянкою, а також суперечить вимогам містобудівного законодавства. 
Прокурор наголошує, що земельні ділянки з кадастровими номерами 1211000000:07:379:0113 та 1211000000:07:379:0114, які перебували в оренді Фізичної особи – підприємця Русіна Олександра Івановича, надані лише для розміщення торговельного кіоску у складі зупиночного комплексу, а не для будівництва торгівельного комплексу. Фактично спірний об`єкт нерухомості розташований на іншій земельній ділянці (кадастровий номер 1211000000:07:379:0266), яка для його будівництва не відводилась. 
Будівництво здійснене без належних прав на земельну ділянку та без необхідних дозвільних документів, що, на думку прокуратури, свідчить про ознаки самочинного будівництва згідно зі ст.376 Цивільного кодексу України та самовільного зайняття земельної ділянки.
Наявність зареєстрованого права власності за Гордієнко Тетяною Станіславівною перешкоджає Криворізькій міській раді, як власнику земельної ділянки, реалізовувати права володіння, користування та розпорядження землею комунальної власності. 
Отже, на переконання прокурора, належним та ефективним способом захисту є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта, скасування державної реєстрації права власності на торгівельний комплекс, із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зазначене стало причиною виникнення спору та звернення з позовом до господарського суду.
Відповідачка заперечує проти позовних вимог, наполягає, що вона є добросовісним набувачем нерухомого майна, законно оформила право користування земельною ділянкою, а прокуратура не довела ані порушення інтересів держави, ані наявності підстав для знесення об`єкта нерухомого майна та скасування державної реєстрації права власності на нього.
Фізична особа – підприємець Гордієнко Тетяна Станіславівна повідомляє, що торгівельний комплекс придбала за договором від 18.06.2020 купівлі-продажу нежилого приміщення (т. 1, а.с.246-247). На дату укладення вказаного договору продавець (Русін Олександр Іванович) мав зареєстроване з 2016 року право власності на торгівельний комплекс, яке не було скасоване чи оскаржене в судовому порядку. Земельна ділянка перебувала в користуванні продавця.
Відповідачка не знала і не могла знати про можливі порушення під час первинної державної реєстрації за Русіним Олександром Івановичем права власності у 2016 році або про можливі недоліки документів, на підставі яких така реєстрація здійснювалась.
Таким чином, на думку Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни, право власності нею набуте правомірно та відповідно до статей 316, 317, 328 Цивільного кодексу України.
Після придбання торгівельного комплексу відповідачка звернулась до Криворізької міської ради для оформлення землекористування.
Криворізька міська рада Дніпропетровської області надала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (рішення від 23.12.2020 № 124, т. 1, а.с. 251), затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки й надала земельну ділянку в оренду (рішення від 27.10.2021 № 870, т. 1, а.с. 252-253).
12 грудня 2022 року Криворізька міська рада та Фізична особа – підприємець Гордієнко Тетяна Станіславівна уклали договір оренди земельної ділянки № 2022462 (т. 1, а.с. 252, 254-255).
Відповідачка зазначає, що право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав (т. 1, а.с. 256), орендну плата сплачує належним чином та жодних претензій щодо користування земельною ділянкою від позивача не надходило.
Отже, на думку Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни, твердження прокурора про самовільне зайняття земельної ділянки та самочинне будівництво є безпідставними.
Відповідачка наголошує, що Криворізька міська рада Дніпропетровської області прийняла рішення про передачу земельної ділянки в оренду, уклала з нею договір оренди земельної ділянки та визнала існування об`єкта нерухомості на вказаній земельній ділянці, тому права користування та розпорядження земельною ділянкою не порушені, а прокуратура не обґрунтувала, які саме права позивача порушені.
Також Фізична особа – підприємець Гордієнко Тетяна Станіславівна заперечує проти доводів прокурора щодо незаконності державної реєстрації права власності за Русіним Олександром Івановичем у 2016 році, оскільки вважає, що прокуратура не зазначила, які саме вимоги законодавства порушені державним реєстратором, не довела, що державний реєстратор не здійснювала необхідну перевірку та не навела докази порушень під час державної реєстрації.
Відповідачка вважає, що прокурор не довів недійсності декларації Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області № ДП 142161531888 від 01.06.2016 про готовність об`єкта до експлуатації (т. 1, а.с. 50-53), відсутності у Фізичної особи – підприємця Русіна Олександра Івановича права користування земельною ділянкою на час будівництва, перевіряв стан документів на 2016 рік, хоча, за декларацією, початком будівництва вказаний 2007 рік, тому ознаки самочинного будівництва належними доказами не підтверджені.
На думку Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни, ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає застосування процедури державного архітектурно-будівельного контролю: спочатку має бути проведена перевірка, видано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, лише після його невиконання можливе звернення до суду щодо знесення самочинно збудованого об`єкта. Оскільки жодна з цих дій не вчинялась, позовна вимога прокуратури про знесення нерухомого майна є передчасною.
Відповідачка звертає увагу, що Криворізька міська рада Дніпропетровської області надала земельну ділянку для розміщення існуючого торговельного комплексу, уклала договір оренди земельної ділянки (т. 1, а.с. 252, 254-255) та визнає наявність договірних правовідносин, тому відсутня одна з необхідних умов застосування ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України – заперечення власника земельної ділянки проти існування об`єкта нерухомості.
Таким чином, Фізична особа – підприємець Гордієнкто Тетяна Станіславівна стверджує, що є добросовісним набувачем торгівельного комплексу та не була обізнана про можливі порушення під час його первинної державної реєстрації за Русіним Олександром Івановичем у 2016 році.
Земельна ділянка використовується на законних підставах, оскільки право оренди оформлено за рішенням Криворізької міської ради Дніпропетровської області та зареєстровано в установленому законом порядку (т. 1, а.с. 256).
Відповідачка наполягає, що прокурор не довів ні порушення інтересів держави в особі позивача, ні незаконності державної реєстрації, ні ознак самочинного будівництва.
Заявлені способи захисту є неналежними або передчасними, оскільки не виконані передбачені законом процедури, а знесення об`єкта нерухомого майна є винятковим заходом, застосування якого в даній справі не обґрунтовано.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, об`єктивному та повному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.
Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:
1) визнання права;
2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право;
4) відновлення становища, яке існувало до порушення;
5) примусове виконання обов`язку в натурі;
6) зміна правовідношення;
7) припинення правовідношення;
8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;
9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;
10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, згідно з ч. 1 якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Згідно зі статтями 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:
- пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;
- наявність підстав для оспорювання правочину;
- встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулась до суду.
Вирішуючи спір про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсним на момент їхнього вчинення (укладення) і настання певних наслідків, у разі задоволення позовної заяви зазначити в рішенні суду, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони (сторін) та яким нормам законодавства не відповідають оспорювані правочини.
Отже, для визнання правочинів недійсними прокурор має довести, що такі правочини саме в моменти їхнього укладання суперечили Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін – в разі виконання правочину обома сторонами – в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне – з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Згідно зі ст. 14 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 373 Цивільного кодексу України, ч.ч. 1, 2 ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно з ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
За правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 910/22575/17, за змістом указаної статті будівництво вважається самочинним, якщо у діях особи є хоча б одна з ознак, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦК України: 1) на земельній ділянці, що не була відведена для будівництва, збудовані або будуються житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно; 2) забудова проведена або здійснюється без одержаного у встановленому порядку дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Таким чином, наявність хоча б однієї із зазначених у ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Відповідно до ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
За правовим висновком, викладеним у п. 6.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, п. 45 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.07.2022 у справі № 904/4338/21 та п. 5.12 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.11.2023 у справі № 910/7987/22, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка здійснила самочинне будівництво, в силу приписів частини другої статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
За правовим висновком, викладеним у п.п. 49-50 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2026 у справі № 910/78/23, хоча у цій справі вимог про визнання права власності в порядку частини третьої статті 376 Цивільного кодексу України не заявлялось, сам факт добровільного прийняття міською радою рішення про передачу земельної ділянки в оренду відповідачу спеціально для «експлуатації та обслуговування» спірної будівлі змінює характер спірних правовідносин.
Власник земельної ділянки (міська рада), реалізуючи свої повноваження щодо розпорядження комунальною власністю, легалізував перебування будівлі на своїй земельній ділянці, уклавши відповідний правочин. 
Згідно з ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом статті 391 Цивільного кодексу України негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не права володіння (яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень).
Такий правовий висновок викладено в п. 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно з ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:
а) визнання прав;
б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;
в) визнання угоди недійсною;
г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;
ґ) відшкодування заподіяних збитків;
д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Згідно з абз. 16 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки – будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Згідно з п.п. «а», «б», «в» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. «б» ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Відповідно до ч. 1, п. «а» ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю.
У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Правовими підставами набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 123, 124 Земельного кодексу України є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Земельна ділянка з кадастровим номером 1211000000:07:379:0266 площею 0,0241 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського, буд. 52з, на підставі рішення Криворізької міської ради від 27.10.2021 №870 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки й надання їх в оренду» (т. 1, а.с. 134-135, 252-253) передана в оренду Фізичній особі – підприємцю Гордієнко Тетяні Станіславівні для розміщення торговельного комплексу (магазин А-1, торгівельний павільйон Б-1, навіс В, замощення І).
12 грудня 2022 року Криворізька міська рада (надалі – орендодавець) та Фізична особа – підприємець Гордієнко Тетяна Станіславівна (надалі – орендар) уклади договір оренди земельної ділянки № 2022462 (т. 1, а.с. 56-60, 252, 254-255, надалі – Договір оренди).
Відповідно до пункту 1 Договору оренди орендодавець на підставі рішення Криворізької міської ради від 27.10.2021 № 870 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки й надання їх в оренду» надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови – за цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07) для розміщення торговельного комплексу (магазин А-1, торгівельний павільйон Б-1, навіс В, замощення І), з кадастровим номером 1211000000:07:379:0266, яка розташована на вул.Сергія Колачевського, 52з у Тернівському районі м. Кривого Рогу.
Згідно з пунктом 2 Договору оренди в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0241 га.
Відповідно до пункту 3 Договору оренди на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: торгівельний комплекс згідно запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 18.06.2020 № 36946394, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 944461712110, а також інші об`єкти інфраструктури: інженерні мережі.
Відповідно до пункту 6 Договору оренди земельна ділянка вважається переданою орендодавцем орендареві з дати внесення відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.
Згідно з абзацом 1 пункту 7 Договору оренди договір укладено строком на 5 років з можливістю поновлення з урахуванням вимог ст. 1261 Земельного кодексу України. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладання.
Відповідно до пункту 14 Договору оренди земельна ділянка передається в оренду для: розміщення торговельного комплексу (магазин А-1, торгівельний павільйон Б-1, навіс В, замощення І).
Згідно з пунктом 15 Договору оренди цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (03.07).
На підставі абзацу 1 пункту 42 Договору оренди цей договір вважається укладеним з дати його підписання сторонами та набирає чинності з моменту реєстрації права оренди відповідно до закону. 
Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
На підставі ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно з інформаційною довідкою № 399394530 від 15.10.2024 (т. 1, а.с. 69) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за Криворізькою міською територіальною громадою в особі Криворізької міської ради 10.11.2021 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:07:379:0266 площею 0,0241 га. 
Відповідно до витягу № 318263900 від 21.12.2022 (т. 1, а.с. 256) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за Фізичною особою – підприємцем Гордієнко Тетяною Станіславівною 15.12.2022 зареєстровано право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:07:379:0266 площею 0,0241 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2505723012060, номер запису про інше речове право: 48769158).
Щодо скасування державної реєстрації права приватної власності відповідачки на спірний об`єкт нерухомості, із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна № 944461712110, а також щодо скасування державної реєстрації права оренди Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни на земельну ділянку з кадастровим номером 1211000000:07:379:0266 площею 0,0241 га, із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд звертає увагу на таке.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. 
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час державної реєстрації відповідачкою права приватної власності на спірний об`єкт нерухомого майна) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі – державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі – Державний реєстр прав) – єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
З огляду на вищевикладене, законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є визнанням з боку держави публічно-правового інтересу в установленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана сприяти забезпеченню стабільності обороту нерухомості.
Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної державної інформаційної системи, що дозволяє всім суб`єктам права отримувати достовірні відомості про правовий статус того чи іншого об`єкта нерухомого майна.
Фактично реєстрація покликана надати певну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту, в тому числі судового, прав особи, що виникають із правовідносин, предметом яких є нерухоме майно.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час державної реєстрації Фізичною особою – підприємцем Гордієнко Тетяною Станіславівною права приватної власності на спірний об`єкт нерухомості) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час державної реєстрації відповідачкою права власності на спірний об`єкт нерухомого майна) право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.
Отже, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Згідно з абз. 1 ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час державної реєстрації Фізичною особою – підприємцем Гордієнко Тетяною Станіславівною права приватної власності на спірний об`єкт нерухомого майна) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.
Законодавець, установлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з Державного реєстру прав для третіх осіб, визначив, що до інших правових наслідків, крім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, проте не є самостійною підставою виникнення права власності.
Велика Палата Верховного Суду в п. 139 постанови від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21 виснувала, що за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 Цивільного кодексу України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
Таким чином, усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, згідно з якою у спорах про знесення об`єкта самочинного будівництва позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора чи скасування державної реєстрації прав, про припинення права власності тощо визнаються неналежними і такими, що не спрямовані на реальний захист прав та інтересів позивача, оскільки не вирішують юридичну долю самочинно збудованого майна та не призводять до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену у процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в п. 5.31 постанови від 22.05.2024 у справі № 922/436/22, з посиланням на приписи ст. 376 Цивільного кодексу України, зазначив, що знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайньою мірою впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.
Керівник Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області пред`явив позов в інтересах власника земельної ділянки – Криворізької міської ради. Водночас висловленим при укладенні 12.12.2022 договору оренди земельної ділянки № 2022462 (т. 1, а.с. 56-60, 252, 254-255) волевиявленням Криворізька міська рада погодилась з розміщенням відповідачкою торгівельного комплексу (магазин А-1, торгівельний павільйон Б-1, навіс В, замощення І) на земельній ділянці з кадастровим номером 1211000000:07:379:0266 площею 0,0241 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського, 52з.
Ураховуючи правові наслідки надання Криворізькою міською радою вказаної земельної ділянки в оренду під уже збудоване нерухоме майно, з огляду на норми ст. 376 Цивільного кодексу України, суд визнає надмірними доводи прокурора про необхідність знесення самочинного будівництва.
Крім того, за правовим висновком, викладеним у п. 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, одна з умов застосування негаторного позову – відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.
Також суд звертає увагу, що станом на час розгляду справи № 904/4601/24 є чинним договір оренди земельної ділянки № 2022462 від 12.12.2022 (т. 1, а.с. 56-60, 252, 254-255), укладений Криворізькою міською радою Дніпропетровської області та Фізичною особою – підприємцем Гордієнко Тетяною Станіславівною.
На підставі ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.
Ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.
Таким чином, суд не може самостійно вийти за межі позовних вимог та надавати оцінку дійсності договору оренди земельної ділянки № 2022462 від 12.12.2022 або визнати його недійсним, якщо позивач чи прокурор про це не просять.
Крім того, за правовим висновком, викладеним у п.п. 100, 105 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчиненні особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
При визначенні підстав для застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені Європейським судом з прав людини, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчиненні особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Отже, за наявності чинного договору оренди земельної ділянки, укладеного між власником (Криворізькою міською радою Дніпропетровської області) та відповідачкою з метою експлуатації спірної нерухомості, відсутні правові підстави для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні цією земельною ділянкою шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, оскільки Фізична особа – підприємець Гордієнко Тетяна Станіславівна користується земельною ділянкою на законних підставах (договір оренди), а тому її дії не можуть кваліфікуватись як такі, що створюють позивачу незаконні перешкоди у здійсненні права власності в розумінні ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України. Тому за встановлених у цій справі обставин звернення прокуратури з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою є передчасним. Проте наведене не виключає права прокурора звернутись з новим позовом у разі, якщо недійсність договору оренди земельної ділянки буде встановлена в судовому порядку.
Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки суд зазначає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на обрання прокуратурою неналежного та неефективного способу захисту прав Криворізької міської ради.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22, від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21, у спорах, пов`язаних із самочинним будівництвом, задоволення вимоги про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення є належним та ефективним способом захисту прав власника (користувача). Застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, в тому числі визнання недійсними договорів про відчуження майна. Визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів і визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом.
Крім того, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2024 частково задоволено заяву керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області про забезпечення позову. Заборонено Фізичній особі – підприємцю Гордієнко Тетяні Станіславівні та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, в тому числі шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо, щодо об`єкта нежитлової нерухомості – торгівельного комплексу, що складається з торгівельного павільйону та магазину, загальною площею 30,1 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 944461712110), а саме: магазин А-1 площею 22,1 кв.м, торгівельний павільйон Б-1 площею 8 кв.м, навіс В, замощення І, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського, 52"з". Заборонено будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, в тому числі шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо, щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:07:379:0266 площею 0,0241 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2505723012060). У задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.
Згідно з ч. 1 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
На підставі ч.ч. 9, 10 ст. 145 Господарського процесуального кодексу України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Ураховуючи відмову в задоволенні позовної заяви, суд дійшов висновку, що правові підстави для подальшого застосування вжитих у межах даної справи заходів забезпечення позову відсутні.
З огляду на вищевикладене, враховуючи наявність підстав, з якими приписи ч. 9 ст.145 Господарського процесуального кодексу України пов`язують обов`язок суду скасувати вжиті ним заходи забезпечення позову, та надане ч. 1 ст. 145 цього Кодексу суду право здійснення таких дій з власної ініціативи, вжиті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2024 у даній справі заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.
Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу витрати зі сплати судового збору покладаються на Дніпропетровську обласну прокуратуру.
Керуючись статтями 2, 3, 14, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 145, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви керівника Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області (50029, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Захисників Азовсталі, буд. 3) в інтересах держави в особі Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, буд. 1, код ЄДРПОУ 33874388) до Фізичної особи – підприємця Гордієнко Тетяни Станіславівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Фізична особа – підприємець Русін Олександр Іванович ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, повернення земельної ділянки шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки – відмовити.
2. Витрати зі сплати судового збору покласти на Дніпропетровську обласну прокуратуру.
3. Скасувати заходи забезпечення позову, які вжито ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2024, щодо заборони Фізичній особі – підприємцю Гордієнко Тетяні Станіславівні та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, в тому числі шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо, щодо об`єкта нежитлової нерухомості – торгівельного комплексу, що складається з торгівельного павільйону та магазину, загальною площею 30,1 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 944461712110), а саме: магазин А-1 площею 22,1 кв.м, торгівельний павільйон Б-1 площею 8 кв.м, навіс В, замощення І, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Сергія Колачевського, 52"з", а також щодо заборони будь-яким особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним кадастровим реєстраторам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, в тому числі шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо, щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1211000000:07:379:0266 площею 0,0241 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2505723012060).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 29.06.2026.

Суддя В.О. Дичко