Справа № 456/4667/24 Головуючий у 1 інстанції: Сас С. С. 
Провадження № 22-ц/811/2376/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
при секретарі: І.І. Попенко
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача кредитну заборгованість в розмірі 123396,65 грн та судові витрати. 
Позовні вимоги позивач мотивував тим, що на підставі договору № 1001548624901 від 11.02.2020, укладеного між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та позичальник (відповідач) не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.07.2024 року складає 123396.64 грн. Позивач направляв відповідачу письмову вимогу (повідомлення) на адресу його місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак заборгованість відповідачем погашена не була. 
Оскаржуваним рішенням позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» 123396,64 грн заборгованості за кредитним договором та 2422,4 грн сплаченого судового збору, а всього разом 125819,04 грн (сто двадцять п`ять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 04 копійки).
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт зазначив, що пунктом 7.1 частини 7 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції від 12.06.2019 року) встановлено, що Банк і Клієнт звільняються від майнової відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором , якщо воно викликане факторами непереборної сили (форс -мажорними обставинами), тобто надзвичайними і невідворотними обставинами, у тому числі стихійними явищами, війною, воєнними діями, воєнними або збройними конфліктами та їх наслідками, воєнними маневрами, актами органів державної влади. Листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року №2024/02.0-7.1 засвідчено форс- мажорні обставини (обставини непереборної сили), тобто військову агресію російської федерації проти України. Це означає, що введення в Україні воєнного стану є форс - мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору. Звертає увагу, що 29 грудня 2022 року кредитор повідомив його, що кредитний договір 1001548624901 закрито. Це стверджується електронним доказом - електронним повідомленням, яке надіслав кредитор на його номер телефону НОМЕР_1 . Таким чином, кредитор в односторонньому порядку припинив правовідносини по кредитному договору 1001548624901 від 11.02.2020 року. Звертає увагу на п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який передбачає звільнення позичальника від відповідальності передбаченої ст.625 ЦК України, яка нарахована включно з 24.02.2022 року. Отже вважає позов безпідставним. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.
Представник Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає, що розгляд справи слід проводити без його участі. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів. 
Судом встановлено, що 11.02.2020 відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ «ПУМБ» з заявою №1001548624901 про приєднання до Договору комплексного банікського обслуговування фізичних осіб. 
У заяві, яку підписав особисто просив надати йому кредит на споживчі цілі в розмірі 65000 грн.
11.02.2020 відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, згідно з яким: загальна сума кредиту становить 65000 грн, мета отримання кредиту - загальні споживчі цілі, строк кредитування 36 місяців, процентна ставка - 0,01 %, щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 3,99 %, загальні витрати за кредитом - 93375,85 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 158375,65 грн, реальна річна процентна ставка - 99,4102 %, щомісячний платіж - 4399,33 грн з них: 1805,20 грн сума кредиту за договром, 2593,95 грн - комісія за обслуговування кредитної заборгованості. 
Таким чином, судом установлено, що 11.02.2020 між АТ «ПУМБ» та відповідачем був укладений кредитний договір № 1001548624901 за яким відповідачу видано кредит у сумі 65 000 грн.
Відповідно до платіжної інструкції від 11.02.202 АТ «ПУМБ» перераховані відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти за договором № 1001548624901 від 11.02.2020 в сумі 65 000 грн.
Згідно з розрахунком заборгованості, загальний розмір заборгованості відповідача перед Банком за кредитним договором від № 1001548624901 від 11.02.2020, станом на 01.07.2024 складає 123396,64 грн., з яких заборгованість за кредитом – 36570,86 грн., заборгованість за процентамм – 10,72 грн., заборгованість за комісією – 86815,06 грн.
Згідно з випискою АТ «ПУМБ» з карткового рахунку ОСОБА_1 за договором № 1001548624901 від 11.02.2020 за період часу з 11.02.2020 по 01.07.2024 відповідач частково погашав заборгованість шляхом внесення готівки, частково шляхом автоматичного погашення банком простроченої заборгованості та шляхом договірного списання коштів згідно з кредитним договором. 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеним договором, з метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача 02.07.2024 направлено письмову вимогу (повідомлення) за вих. №КНО-44.2.2/382 від 02.07.2024 про виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № № 1001548624901 від 11.02.2020, однак добровільно заборгованість відповідачем не погашена .
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 погашення кредиту не проводить, у нього виникла заборгованість перед позивачем, тому дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів частково не погоджується, з огляду на наступне.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України).
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 77, 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.  Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як встановлено судом, 11.02.2020 ОСОБА_1 власноруч підписав заяву № 11001548624901 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, згідно з якими: загальна сума кредиту становить 65 000 грн., мета отримання кредиту – загальні споживчі цілі, строк кредитування 36 місяців, процентна ставка - 0,01 %, щомісячна комісія за обслуговування кредиту – 3,99 %, загальні витрати за кредитом – 93375,85 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом – 158375,85 грн., реальна річна процентна ставка – 99,4102 % (а.с. 6, 6зворот).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує факт укладення кредитного договору, однак вважає, що має бути звільнений від виконання зобов`язань у зв`язку з виникненням форс - мажорних обставин, а саме військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується листом Торгово- промислової палати від 28.02.2022 року. 
Такі твердження апелянта є безпідставними з врахуванням наступного.
П.7.1 частини 7 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції від 12.06.2019 року) встановлено, що Банк і Клієнт звільняються від майнової відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо воно викликане факторами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), тобто надзвичайними і невідворотними обставинами, у тому числі стихійними явищами, війною, воєнними діями, воєнними або збройними конфліктами та їх наслідками, воєнними маневрами, актами органів державної влади.
Згідно з ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. 
Тобто за умовами кредитного договору та наведеної норми закону, звільнення відбувається не від зобов`язання, а від відповідальності за порушення зобов`язання.
Разом з тим, предметом цього спору є стягнення заборгованості за кредитним договором, а не стягнення штрафних санкцій за невиконання зобов`язання.
З врахуванням зазначеного безпідставним є посилання відповідача на п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки такий передбачає звільнення позичальника від відповідальності передбаченої ст.625 ЦК України, однак таких вимог у цій справі не заявлено.
Щодо посилання відповідача на лист ТПП від 28.02.2022 року.
У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22 зазначено, що лист ТПП від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. 
Отже, лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Відповідач жодним чином не зазначив, як збройна агресія та воєнний стан вплинули саме на неможливість виконання ним взятих на себе зобов`язань, оскільки він проживає на території України де не ведуться активні бойові дії. Будь-яких доказів про те, що з початком війни відповідач втратив роботу, чи постраждав або втратив майно внаслідок ракетних обстрілів, матеріали справи не містять.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17 та від 07.06.2023 у справі №906/540/22).
Враховуючи те, що відповідач не повністю повернув кредит у встановлений строк та не сплатив відсотки за користування кредитом, суд дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками. 
Твердження відповідача про закриття позивачем кредиту, не приймаються до уваги судом з таких підстав.
Відповідно до п.9 « Положення про визначення критеріїв для списання знецінених фінансових активів банків України за рахунок оціночних резервів під очікувані кредитні збитки» Банк безпосередньо зменшує валову балансову вартість фінансового активу за рахунок резерву, якщо немає обґрунтованих очікувань щодо відновлення фінансового активу в цілому або його частини згідно з вимогами пунктів 6, 7 цього Положення.
Списання є подією припинення визнання фінансового активу в бухгалтерському обліку. Банк припиняє визнання знеціненого фінансового активу в балансі, якщо списання здійснено за рахунок оціночного резерву. Списання відповідно до вимог цього Положення не є прощенням (анулюванням) боргу.
Банк відповідно до внутрішніх процедур може продовжувати заходи щодо врегулювання заборгованості з метою відшкодування списаної за рахунок резерву заборгованості за фінансовим активом.
28.12.2022 року кредитна заборгованість відповідача була списана , однак списання заборгованості не є тотожним поняттю «виконання позичальником кредитного зобов`язання».
Згідно з п.1,2 п.6 Положення банк визначає відсутність обґрунтованих очікувань щодо відновлення фінансового активу, якщо за таким активом резерв під очікувані кредитні збитки (далі - резерв) сформовано відповідно до вимог МСФЗ 9 "Фінансові інструменти" у повній сумі його валової балансової вартості та є один або кілька з таких критеріїв:
1) прострочення погашення суми боргу або його частини (основної суми боргу та/або нарахованих доходів) за фінансовим активом становить понад 36 місяців;
2) за попередні 36 місяців банк не отримав суттєвих платежів за фінансовим активом.
Наведене свідчить про те, що підстав для звільнення відповідача від виконання зобов`язання немає. 
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією в сумі 86815,06 грн, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1,2 ст. 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). 
10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультрактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч.ч. 1,2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч.1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06. 2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11, ч. 5.ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Судом встановлено, що умовами кредитного договору від 11.02.2020 передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за управління кредитом, яка складає 3,99 % від суми кредиту. Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту, передбачена у заяві та паспорті споживчого кредиту.
Згідно з пп. 3.6.1 пункту 3.6 частини 3 розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що діє з 12 червня 2019 року, в рамках договору надаються наступні види послуг банку: відкриття та обслуговування Пакетів послуг Банку, які в залежності від наповнення Пакету послуг можуть включати наступні послуги:
- відкриття та обслуговування Карткових рахунків в національній та іноземних валютах, випуск Карток;
- послуга «Інтернет-банкінг» (Internet Bankig);
- послуга «SMS-банкінг» (SMS Bankig);
- відкриття та обслуговування депозитних рахунків, залучення коштів у Вклад;
- Овердрафти для Клієнтів, які обслуговуються на умовах Зарплатних проектів;
- Кредитна картка із відновлювальною Кредитною лінією;
- Персональне обслуговування (в межах Пакетів послуг Вlack Platinum та Рremiere) та послуга відкриття поточних рахунків для безготівкових переказів (в рамках Пакетів послуг, Вlack Platinum та Рremiere);
- інші послуги, що включаються до Пакету послуг відповідно до Тарифів.
Пунктом 4 кредитного договору, укладеного 11.02.202 року між сторонами, було встановлено розмір комісії за обслуговуваннякредитної заборгованості - 3,99%.
У даному випадку плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретної послуги, що надається, та систематичності її надання відповідно до наповненості Пакету послуг, як це передбачено Публічною пропозицією АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, редакція якої діє з 12 червня 2019 року.
Лише зроблено примітку щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка у грошовому виразі становить 2593,50 грн, що зміст послуги Банку визначається у ДКБО.
У пункті 5.7.3 частини 5 розділу ІІ цієї ж Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) зазначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, за розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в заяві на приєднання до Договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місяць, у якому відбувається повернення заборгованості.
Отже, умови укладеного між сторонами кредитного договору, до якого було включено комісію за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом, а саме за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, за розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, а також надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту, не містять розмежування платних та безоплатних послуг.
Включивши до договору комісію (плату) за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту, сторони не передбачили конкретне найменування та розмежування цих послуг, а відтак слід розуміти, що до договору були включені платні послуги стосовно обслуговування кредиту, в тому числі послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, в тому числі інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум, а також іншої інформації, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»,за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.
За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 червня 2021 року у справі №910/12876/19 (пункти 7.6-7.10) сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті).  
Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.
Слід відзначити, що банк взагалі не надав даних та доказів щодо консультаційних та інформаційних послуг, які він надавав позивачу, та систематичності їх надання, зокрема за встановлену у договорі плату.
Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено комісію (щомісячну плату) в тому числі і за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, положення пункту 4 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ», щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99%, що в грошовому виразі становить 2593,50 грн щомісяця, є нікчемними.
В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.
Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення умов кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч.6 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.
Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комісією, є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають.
Оскільки положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення стягнення суми заборговансьтоті з відповідача з 123396,64 грн до 36581,58 грн, яка складається з 36570,86 грн заборгованості по сумі кредиту та 10,72 грн заборгованості по процентах за користування кредитом.
Таким чином з врахування часткового погашення відповідачем кредиту в сумі 28429,14 грн тіла кредиту та 7,56 грн процентів за кредитом, заборгованість за кредитним договором становить 36581,58 грн та складається з 36570,86 грн заборгованості за тілом кредиту та 10,72 грн заборгованості відсотків за користування кредитом.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення загальної суми заборгованості та підлягає зменшенню з 123396,64 грн до 36581,58 грн.
Відповідно до ч.1 , п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, відповідно сума судового збору, яка стягнута з ОСОБА_1 на користь позивача, підлягає зменшенню з 2 422,40 грн до 718,13 грн.
Крім того, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, останнім сплачено за подання апеляційної скарги 4542,00 грн, тому з АТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору за подання апеляційної скарги а розмірі 1913,87 грн.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, у тому числі, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2025 змінити, зменшивши суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», з 123396,64 грн до 36581,58 грн, та зменшити суму судового збору з 2 422,40 грн до 718,13 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1913,87 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 01 травня 2026 року. 

Головуючий:    Н.П. Крайник 

Судді:    Я.А. Левик 

М.М. Шандра