Справа № 353/1224/24 
Провадження № 22-ц/4808/562/26 
Головуючий у 1 інстанції Луковкіна У. Ю. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)  Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Пнівчук О. В., 
секретаря     Петріва Д.Б.
за участю апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта адвоката Микулича І.В., позивача ОСОБА_2 , представника позивача адвоката Даниліва Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 – адвоката Микулича Ігоря Володимировича на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2026 року, ухвалене у складі судді Луковкіної У. Ю. у місті Тлумачі, у справіза позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, припинення права власності на майно та визнання права власності на майно,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2024 року адвокат Данилів Ю. М. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, припинення права власності на майно та визнання права власності на майно.
В обґрунтування позову зазначав, що на початку 2010 року позивач познайомився з відповідачкою, яка проживала разом зі своїми батьками та дочкою в орендованому ними будинку. Відповідачка на той час ніде не працювала, отримувала допомогу як одинока матір, а також субсидію від держави. 
10 вересня 2010 року позивач переїхав до відповідачки і з цього часу вони почали проживати як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, відпочивали разом, ходили в гості до спільних знайомих, тощо.
Позивач на той час працював в управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області та отримував чималу заробітну плату.
25 грудня 2012 року сторони придбали житловий будинок АДРЕСА_1 (зараз – Івано-Франківський район) та земельні ділянки до нього за 5500 доларів США, право власності на які було оформлено на ім`я відповідачки.
Вказаний житловий будинок на час його придбання був непридатний для проживання. Протягом 2013 року позивач за зароблені ним кошти придбав будматеріали та власними зусиллями і за допомогою знайомих реконструював його, провів у ньому капітальний ремонт, після чого його сім`я відразу ж переселилася у цей будинок.
ОСОБА_2 неодноразово пропонував відповідачці зареєструвати їх шлюб, однак остання просила зробити це пізніше, так як великий розмір заробітної плати позивача вплине на можливість отримання нею пільг та субсидій від держави.
З цієї ж причини позивач не був зареєстрований у збудованому ними будинковолодонні, не зважаючи на те, що проживав там без реєстрації.
З 2016 року позивач відображав свій сімейний та соціально-фінансовий стан у деклараціях осіб, що виконують функції держави та органів місцевого самоврядування, зокрема зазначав ОСОБА_1 як особу, з якою спільно проживає без реєстрації шлюбу, а також у розділі «Об`єкти нерухомості» вказував спірні будинковолодіння та земельні ділянки.
З огляду на те, що у спірному будинку також проживали батьки відповідачки, житлової площі було недостатньо для забезпечення комфортних умов проживання для всіх. Водночас зароблених позивачем грошей не вистачало на утримання родини, а тому 03 грудня 2018 року він працевлаштувався до сектору реагування патрульної поліції № 1 Тлумацького відділення поліції Коломийського відділу поліції ГУ НП в Івано-Франківській області.
У 2020 році з метою покращення житлово-побутових умов сім`ї позивач за зароблені ним кошти придбав будматеріали та власноруч на спільно придбаній з відповідачкою земельній ділянці звів стіни двохповерхової будівлі літньої кухні та змонтував дах, про що зазначив у декларації осіб, що виконують функції держави та органів місцевого самоврядування за 2020 рік. Однак коштів на зведення будинку та утримання родини позивачу не вистачало, а тому він став на шлях злочинної діяльності та скоїв злочин.
Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 жовтня 2021 року позивача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України та призначено покарання із застосуванням частини 1 статті 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк три роки з конфіскацією майна.
Під час постановлення вироку судом було встановлено, що позивач проживав у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою та мав на утриманні двох неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також особу похилого віку – свою матір ОСОБА_5 , та батьків фактичної дружини – ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який є особою з інвалідністю І групи та потребує сторонньої допомоги.
11 травня 2023 року, достроково звільнившись з місць позбавлення волі, позивач повернувся до батьківської хати, оскільки відповідачка на той час уже жила з іншим чоловіком та не пускала його до спільного будинку, вважаючи, що такий та спірні земельні ділянки є її особистою власністю.
Враховуючи викладене, представник позивача просив суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 в період з 10.09.2010 по 14.12.2021; визнати 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельних ділянок кадастрові номери 2625684501:05:007:0007 та 2625684501:05:007:0006, розташованих на АДРЕСА_2 , об`єктами спільної сумісної власності подружжя; припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельних ділянок кадастрові номери 2625684501:05:007:0007 та 2625684501:05:007:0006, розташованих на АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частину земельних ділянок кадастрові номери 2625684501:05:007:0007 та 2625684501:05:007:0006, розташованих на АДРЕСА_2 .
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2026 року позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, припинення права власності на майно та визнання права власності на майно задоволено частково.
Здійснено поділ спільного сумісного майна подружжя та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину:
- житлового будинку загальною площею 50,8 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 37867750);
- земельної ділянки з кадастровим номером: 2625684501:05:007:0006, площею 0,25 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в с. Колінці Івано-Франківського району Івано-Франківської області;
- земельної ділянки з кадастровим номером: 2625684501:05:007:0007, площею 0,2778 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Колінці Івано-Франківського району Івано-Франківської області.
Здійснено поділ спільного сумісного майна подружжя та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину:
- житлового будинку загальною площею 50,8 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 37867750);
- земельної ділянки з кадастровим номером: 2625684501:05:007:0006, площею 0,25 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в с. Колінці Івано-Франківського району Івано-Франківської області;
- земельної ділянки з кадастровим номером: 2625684501:05:007:0007, площею 0,2778 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої в с. Колінці Івано-Франківського району Івано-Франківської області.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України 1764,89 грн судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1838,31 грн, понесених судових витрат по сплаті судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 грн, понесених відповідачкою судових витрат на професійну правничу допомогу.
Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_1 – адвокат Микулич І. В. на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково визнав доведеним факт спільного придбання сторонами спірного майна, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а саме по собі спільне проживання сторін не може бути підставою для задоволення позову. 
Крім того, враховані судом першої інстанції докази, подані стороню позивача, містять суттєві недоліки та є недопустимими. 
До прикладу, фотознімки та відеозаписи, надані позивачем на підтвердження факту спільного проживання сторін, не містять жодних відомостей про дату, час та місце їх створення, а відтак не дають можливості встановити період їх виготовлення та зв`язок із обставинами, що підлягають доказуванню.
Ба більше, у суді першої інстанції сторона апелянтки ставила під сумнів достовірність таких доказів та клопотала про надання оригіналів електронних доказів відповідно до статті 100 ЦПК України, однак представник позивача не зазначив про їх наявність, що ставить під сумнів допустимість таких доказів.
Водночас суд першої інстанції уже на етапі дослідження вказаних доказів зобов`язав позивача надати для огляду мобільний телефон, на якому мали би зберігатися ці докази, проте позивач його не надав, що свідчить про порушення ним статті 100 ЦПК України.
У подальшому, суд першої інстанції, у порушення норм процесуального права на етапі дослідження доказів, зобов`язав сторону позивача надати фотознімки у кольоровому вигляді. Сторона позивача не лише надала фотознімки у кольоровому вигляді, які уже були у матеріалах справи, але й долучила низку нових фотознімків, допустимість яких сторона апелянтки оскаржувала, однак, суд першої інстанції це проігнорував. 
Показання свідків також не підтверджують наявності спільного бюджету чи використання коштів позивача для придбання майна. Кожен із свідків повідомив, що йому невідомо, за які кошти було придбано будинок та земельні ділянки, а їхні показання містять лише приблизні відомості та прив`язку до інших подій, що не дозволяє встановити точний період спільного проживання. Крім того, під час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 подала заяву про те, що вона ані у шлюбі, ані у фактичних відносинах, яким притаманні ознаки шлюбу, ні з ким не перебуває, а позивач не був присутній разом з нею при укладенні договору купівлі-продажу будинку та земельних ділянок.
Інші надані позивачем документи – платіжні документи, архівні відомості, накази, контракти та декларації, не підтверджують спільне придбання майна або ведення спільного бюджету, а лише відображають інформацію щодо доходів позивача. Крім того відомості про апелянтку у деклараціях особи уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування подавались без її згоди, вона будь-якої інформації позивачу для заповнення декларацій не надавала.
Також представник апелянтки наголошує, що суд першої інстанції залишив поза увагою факт наявності у ОСОБА_1 у період 2011–2012 років депозитних вкладів, на які 19 травня 2011 року було внесено 2 500 доларів США, а в подальшому додатково внесено 1 800 доларів США, що свідчить про наявність у неї власних коштів та можливість придбання спірного майна за її особисті кошти.
Враховуючи викладене, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .
Позиція інших учасників справи
Представник ОСОБА_2 – адвокат Данилів Ю. М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення суду – без змін.
Зазначає, що суд першої інстанції, оцінивши всі наявні у справі докази у сукупності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки вони беззаперечно підтверджують обставини, якими обґрунтовано заявлені позовні вимоги, зокрема щодо спільного проживання сторін, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.
Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції наявності у відповідачки валютних рахунків як можливості придбання нею спірного майна власними коштами представник позивача вважає безпідставним, оскільки походження цих коштів відповідачка суду пояснити не змогла, так як вона ніде не працювала і власного доходу, окрім соціальної допомоги, не мала.
Крім того, представник позивача звертає увагу на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції сторона апелянтки дійсно ставила під сумнів фотодокази, надані позивачем, та вимагала надання оригіналів електронного доказу – огляду мобільного телефону позивача, на якому зберігаються оригінали фотознімків. Суд задовольнив клопотання та зобов`язав позивача надати електронний носій. Позивач, будучи солдатом Збройних Сил України та перебуваючи на Сході України, де в складі військової частини НОМЕР_1 здійснює захист держави, виконуючи покладений на нього судом обов`язок, прибув у судове засідання до суду першої інстанції з метою надання на огляд суду свого мобільного телефону, на якому розміщені оригінали поданих ним фотознімків. Проте сторона апелянтки, усвідомлюючи, що позивач не зможе бути присутнім на наступному засіданні, просила відкласти судове засідання. Однак на виконання вимоги суду представником позивача до матеріалів справи були долучені оригінали фотодоказів, які розміщені на цифровому носії – диску, а в подальшому також роздруковані на кольоровому принтері та долучені до матеріалів справи. З огляду на це, посилання в апеляційній скарзі на недопустимість фотознімків як доказів є необґрунтованим. 
Інші доводи апеляційної скарги, на думку представника позивача, також не заслуговують на увагу і не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні апелянт та її представник вимоги скарги підтримали, просили задоволити в повному обсязі.
Позивач та його представник щодо задоволення скарги заперечили та просили її відхилити.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що  ОСОБА_2 у період з 2013 року по 2021 рік проживав без реєстрації по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки Колінцівського старостинського округу № 5 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 91 від 26.05.2023 року (Том 1 а.с. 45). Також відповідно до копії довідки Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області № 247 від липня 2018 року ОСОБА_2 проживав без реєстрації по АДРЕСА_1 у наступному складі сім`ї: ОСОБА_1 (цивільна дружина/відповідачка), ОСОБА_4 (падчерка), ОСОБА_7 (батько дружини), ОСОБА_6 (мати дружини), ОСОБА_3 (син) (Том 1 а.с. 49).
Відповідно до копії контракту № 140/16 ОСОБА_2 проходив службу на посаді старшого прапорщика служби цивільного захисту, командира відділення державного пожежно-рятувального поста (с. Ямниця) Управління ДСНС України в Івано-Франківській області (м. Тисмениця) (Том 1 а.с. 60-61).
Також відповідно до копії архівної відомості № 33 за період з січня по грудень 2019 року ОСОБА_2 (відповідач) працював на посаді поліцейського патрульної поліції Тлумацького відділення поліції Коломийського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області та за вказаний період йому було нараховано 145093,83 грн. заробітної плати (Том 1 а.с. 5 зворот). 
4.01.2021 року наказом начальника ГУНП в Івано-Франківській області В.Голубоша ОСОБА_2 (відповідач) було звільнено зі служби в поліції (Том 1 а.с. 9 зворот). 
Вироком Івано-Франківського міського суду від 07.10.2021 року, який набрав законної сили 09.11.2021 року, було затверджено угоду про визнання винуватості від 04.10.2021 року. ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна (Том 1 а.с. 6-9).
Згідно договору купівлі-продажу від 25.12.2012 року № 2709, посвідченого приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вациком В.М.) ОСОБА_8 передав у власність, а ОСОБА_9 прийняла у власність належні продавцю в цілому: житловий будинок загальною площею 50,8 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером: 2625684501:05:007:0006, площею 0,25 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована на АДРЕСА_2 ; земельну ділянку з кадастровим номером: 2625684501:05:007:0007, площею 0,2778 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Колінці Івано-Франківського району Івано-Франківської області , продаж вчинено за 68318,90грн. 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 07.12.2023 року за ОСОБА_10 зареєстровано право власності на наступне нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 50,8 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу від 25.12.2012 року № 2709, посвідчений приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вациком В.М.); земельна ділянка з кадастровим номером: 2625684501:05:007:0006, площею 0,25 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована на АДРЕСА_2 (дата державної реєстрації 25.02.2013 року на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2012 року № 2709, посвідченого приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вациком В.М.); земельна ділянка з кадастровим номером: 2625684501:05:007:0007, площею 0,2778 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Колінці Івано-Франківського району Івано-Франківської області (дата державної реєстрації 25.02.2013 року на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2012 року № 2709, посвідченого приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вациком В.М) (Том 1 а.с. 10-11). 
Відповідно до звіту про незалежну оцінку житлового будинку № 024/06-24 від 03.06.2024 року ринкова вартість спірного житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , становить 287578,0 грн. (Том 1 а.с. 50-52). Також відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 09.01.2025 року оціночна вартість спірної земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої по АДРЕСА_1 з кадастровим номером: 2625684501:05:007:0006, становить 130000,0 грн. (Том 1 а.с. 106 зворот - 109). Також відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 09.01.2025 року оціночна вартість спірної земельної ділянки площею 0,2778 га, розташованої по АДРЕСА_2 з кадастровим номером: 2625684501:05:007:0007, становить 42000,0 грн. (Том 1 а.с. 110 - 113). Вартість вищезазначеного нерухомого майна сторонами не заперечувалась.
10.06.2015 року відповідачка змінила своє прізвище з ОСОБА_11 на ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (Том 1 а.с. 163). 
Відповідно до копій платіжних інструкцій від 25.09.2019 року, 20.06.2019 року, 25.09.2019 року, 14.07.2018 року, 23.03.2018 року, 10.01.2019 року, 28.10.2019 року, 10.11.2019 року, 10.12.2019 року, 15.09.2018 року, 07.10.2018 року та 13.11.2018 року ОСОБА_2 сплачував комунальні послуги за спожиту електроенергію за адресою споживання: АДРЕСА_1 (Том 1 а.с. 53-54 зворот, 55 зворот – 57 зворот, 58 зворот – 59 зворот). 
Також відповідно до виписок по особових рахунках ОСОБА_10 (відповідачка), відкритих у АТ «Райффайзен Банк», на її депозитний рахунок № НОМЕР_2 21.11.2011 року було внесено 3834,11 доларів США, які були видані їй 27.02.2012 року в сумі 1950,0 доларів США та 21.05.2012 року в сумі 1908,40 доларів США, а на її депозитний рахунок № НОМЕР_3 було внесено 2500,0 доларів США, які були видані їй 19.11.2011 року (Том 1 а.с. 161-162).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Тобто і для «фактичного подружжя» повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені ст. 3 СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків.
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Саме лише встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу без вирішення питання виникнення, зміни або припинення юридичних наслідків чинним законодавством не передбачено.
Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі ст. 74 СК України.
Для визначення осіб такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.
З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно встановити як обсяг спільного нажитого майна і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільного побуту; взаємних прав та обов`язків (ст. 3, 74 СК України).
Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Тлумачення ст. 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначено ст. 70 СК України.
Так у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 372 ЦК України.
Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц). 
Обсяг майна, яке подружжя просить поділити, повинен охоплювати все спільно набуте ними у шлюбі майно з метою найбільш ефективного вирішення спору про його поділ у межах одного провадження. Указане відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (п. 24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини першої ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі що переглядається, позивач звернувся до суду про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання 1/2 частини будинку та 1/2 частини земельних ділянок об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Також позивач просив припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину будинку та земельних ділянок і визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку та земельних ділянок, що судом було частково задоволено.
Апелюючи до рішення в частині задоволення позову, ОСОБА_1 вказує на відсутність достатніх доказів для висновку про існування факту сімейних відносин з позивачем та безпідставність висновку про спільність придбаного майна, оскільки поділене майно є її власністю.
В частині відмови, рішення суду не оскаржується, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає рішення правильним виходячи з наступного.
Як правильно встановив суд, факт спільного проживання позивача та відповідачки однією сім`єю, наявність у них спільного бюджету, спільних витрат та спільного побуту, придбання майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги , об`єктивно доводиться зібраними у справі доказами. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач протягом спірного періоду (з 2010 року по 2021 рік) проживали як подружжя в одному будинку, народили спільну дитину та вели господарство як сім`я. Також обґрунтовано встановлено судом, що в цей період вони придбали будинок, який спільно ремонтували, добудовували та робили в ньому інші покращення. Це підтверджується доказами щодо фактичного проживання позивача в будинку по АДРЕСА_1 , деклараціями за місцем роботи позивача, платіжними документами про оплату комунальних послуг, показами свідків та спільними фотографіями, народженням спільної дитини та зміною прізвища відповідачки. 
Доводи апелянта, на спростування таких висновків, про те що у матеріалах справи відсутні будь-які докази ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а саме по собі спільне проживання сторін не може бути підставою для задоволення позову, апеляційний суд не знаходить обгрунтованими, оскільки такі самі по собі не спростовують встановлені судом обставини. 
Щодо відсутності на наявних у справі фотографіях дат та відомостей про час та місце їх створення, що не дає можливості встановити період їх виготовлення та зв`язок із обставинами, то такі не заслуговують на увагу, оскільки на запитання суду апелянт підтвердила достовірність фото. А з огляду на хронологію подій на них, можна зробити висновок про характер відносин між сторонами та їх тривалість, тому відсутність дат не спростовує зміст встановлених обставин. 
Так само твердження апелянта щодо того, що показання свідків не підтверджують спільного проживання сторін як подружжя, оскільки містять лише приблизні відомості та прив`язку до інших подій, що не дозволяє встановити точний період спільного проживання не є обгрунтованими, оскільки такі судом бралися до уваги у сукупності доказів. При цьому, як випливає зі змісту рішення, суд дав детальну оцінку свідченням і вони стороною не спростовані. 
Щодо поділу майна подружжя
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).
Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (ст. 74 СК України). 
Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Як встановлено судом, у період спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, впродовж якого вони мали спільний бюджет та вели спільне господарство, на ім`я відповідачки ОСОБА_10 , на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2012 року № 2709, посвідченого приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вациком В.М., було зареєстровано право власності на наступне нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 50,8 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 (договір купівлі-продажу від 25.12.2012 року № 2709, посвідчений приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Вациком В.М.); земельна ділянка з кадастровим номером: 2625684501:05:007:0006, площею 0,25 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована на АДРЕСА_2 ; земельна ділянка з кадастровим номером: 2625684501:05:007:0007, площею 0,2778 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Колінці Івано-Франківського району Івано-Франківської області.
З огляду на те, що судом встановлено факт проживання сторін з 2010 року як подружжя, а нерухоме майно придбане у 2012 році , тобто під час спільного проживання позивача та відповідачки як подружжя, то спірне майно необхідно вважати спільним айном подружжя.
Суд вважає необгрунтованими твердження апелянта, що спірне майно було набуте нею за її особисті кошти. 
Основним джерелом походження коштів остання вказала використані кошти з депозитного рахунку у банку. Однак суд правильно звернув увагу на те, що будинок та ділянки було придбано 25.12.2012, а кошти з депозитних рахунків відповідачка зняла значно раніше - 19.11.2011, 27.02.2012, 21.05.2012, і доказів того, куди саме вони були спрямовані, матеріали справи не містять. 
Проте навіть за умови внесення таких коштів, їх би не вистачило для розрахунку, оскільки виходячи з курсу долара на 2012 рік – 8 грн, 4300 доларів США не вистачило б для сплати 68318,90 грн за договором.
ОСОБА_1 посилалася також і на отримання коштів від батьків та власне зароблені кошти , однак також доказів цього не представлено.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач у період з 2010 року по 2021 року постійно працював та отримував заробітну плату, в т.ч. і на момент придбання спірного нерухомого майна. 
Також судом на підставі показів свідків та доданих до справи доказів встановлено, що після придбання будинку і земельних ділянок, як позивач, так і відповідачка спільними зусиллями, власною працею та коштами робили в ньому ремонт, тобто поділяли між собою побут, мали взаємні права та обов`язки, формували спільний бюджет та витрати, спільно виховували дітей, тощо.
Той факт, що під час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 подала заяву про те, що вона ані у шлюбі, ані у фактичних відносинах, яким притаманні ознаки шлюбу, ні з ким не перебуває, а позивач не був присутній разом з нею при укладенні договору купівлі-продажу будинку та земельних ділянок, саме по собі не спростовує встановлених обставин.
З врахуванням наведеного, суд дійшов правильного висновку, що апелянт не довела факту придбання спірного нерухомого майна за її особисті кошти та не спростувала презумпцію спільної сумісної власності на спірні об`єкти. 
Таким чином, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, суд підставно визнав за позивачем та відповідачкою в рівних долях, по 1/2 частині за кожним, право особистої приватної власності на: житловий будинок загальною площею 50,8 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером: 2625684501:05:007:0006, площею 0,25 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану на АДРЕСА_2 ; земельну ділянку з кадастровим номером: 2625684501:05:007:0007, площею 0,2778 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Колінці Івано-Франківського району Івано-Франківської області.
Інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного рішення, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які могли би бути підставою для його скасування чи зміни, апеляційна скарга не містить.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм надано правильну правову оцінку, рішення суду в оскаржуваній частині постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Микулича Ігоря Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 січня 2026 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 12 червня 2026 року. 

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
О. В. Пнівчук