ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м.Черкаси Справа № 925/1562/25

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання А.М.Буднік, у відкритому судовому засіданні розглянув справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Азот", м.Черкаси, вул.Героїв Холодного Яру,72
до Акціонерного товариства "Черкасиобленерго", м.Черкаси, вул.Гоголя,285,
про стягнення 7402730,62 грн боргу, 
без участі повноважних представників сторін.
Приватне акціонерне товариство "Азот" звернулось в Господарський суд Черкаської області із позовом до Акціонерного товариства "Черкасиобленерго" з вимогами про стягнення 7402730,62 грн заборгованості за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 16.11.2016 №365-304, зокрема: 5610949,80 грн інфляційних втрат за період з листопада 2022 до жовтня 2025 року та 1791780,82 грн – 3% річних за період з 06.12.2022 до 30.11.2025, а також про відшкодування судових витрат.
Ухвалами суду (суддя Спаських Н.М.): від 16.12.2025 – відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання 29.01.2026; від 29.01.2026 – закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у судове засідання 11.02.2026.
11.02.2026 за вх.суду №2346/26 в справу надійшло клопотання відповідача від 11.02.2026 про зменшення розміру заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат на 50%.
Ухвалою суду від 11.02.2026 – у судовому засіданні оголошено перерву до 16.02.2026.
До дня судового засідання 16.02.2026 від учасників справи надійшли такі документи:
від позивача – заперечення від 13.02.2026 (вх.суду №2533/26 від 16.02.2026) на клопотання відповідача про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат мотивованим тим, що: право суду зменшувати розмір інфляційних нарахувань нормами чинного законодавства не передбачено; заявлені до стягнення проценти річних та інфляційні втрати становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, встановлений законом, і не є штрафними санкціями; господарські санкції заявлені до стягнення позивачем відповідно до приписів ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, тобто в межах, визначених законодавством; обставини справи №902/417/18, на які посилається відповідач, не є тотожними з обставинами даної справи, відтак висновки Великої Палати Верховного Суду не можуть бути застосованими до даної справи;
від відповідача – письмове пояснення від 13.02.2026 (вх.суду №2530/26 від 16.02.2026) про неможливість нарахування санкцій відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України в період воєнного стану за правилами Перехідних положень Цивільного Кодексу України.
Ухвалою суду від 16.02.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 04.03.2026.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2026, здійсненого у зв`язку із призначенням Указом президента України від 24.02.2026 №163/2026 на посаду судді Північного апеляційного господарського суду, справу №925/1562/25 передано для розгляду головуючому судді Г.М.Скибі.
Ухвалою суду від 05.03.2026 справу прийнято до свого провадження та проведення судового засідання призначено на 09.04.2026.
09.04.2026 суд перейшов до стадії підготовки та проголошення судового рішення 27.04.2026.
За результатами судового розгляду 27.04.2026 судом приєднано до справи вступну та резолютивну частину судового рішення відповідно до приписів ст.ст.233, 240 ГПК України – без їх проголошення. 
Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини: 
16.11.2016 між ПрАТ "Азот" (позичкодавець, позивач, кредитор) та ПАТ "Черкасиобленерго" (позичальник, відповідач, боржник) укладений договір №365-304 про надання безвідсоткової фінансової допомоги.
Предмет договору – надання фінансової допомоги в розмірі 20000000 грн.
Строк повернення допомоги позичкодавцеві – до 30.11.2026 – п.4.2. договору. 
В зв`язку з прострочення виконання зобов`язання позивач звернувся в господарський суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 28947995,82 грн за договором від 16.11.2016
Рішенням господарського суду від 19.02.2019 у справі №925/1382/18 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача АТ "Черкасиобленерго" 20000000 грн фінансової допомоги, 4981209,38 грн інфляційних втрат, 1232737,48 грн - 3% річних та 393209,21 грн судового збору. 
Інфляційні втрати позивачем розраховані та нараховані за період з 01.12.2016 по 30.11.2018; 3% річних нараховані за період з 01.12.2016 по 20.12.2018. Рішення суду у справі набрало законної сили. 
В зв`язку з прострочення виконання рішення суду та грошового зобов`язання позивач знову звернувся в господарський суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 12626698,16 грн за договором від 16.11.2016
Рішенням господарського суду від 11.04.2023 у справі №925/47/23 (в межах справи №17-14-01/1494 позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача АТ "Черкасиобленерго" 10251355,69 грн інфляційних втрат, 2375342,47 грн - 3% річних та 189400,47 грн судового збору. 
Інфляційні втрати розраховані та нараховані до стягнення за період з 01.12.2018 по 31.10.2022, 3% річних нараховані за період з 21.12.2018 по 05.12.2022. Рішення суду у справі набрало законної сили. 
Рішення суду 20.06.2023 набрало законної сили. 
Відповідачем не виконані рішення суду. Заборгованість не погашена добровільно та не стягнута.
В зв`язку з прострочення виконання грошового зобов`язання позивач звернувся в господарський суд з черговим позовом про стягнення з відповідача обтяжень сум заборгованості в сумі 7402730,62 грн за договором від 16.11.2016: 
5610949,80 грн інфляційних втрат за період з 01.11.2022 по 31.10.2025; 
1791780,82 грн 3% річних за період з 06.12.2022 по 30.11.2025, - що є предметом спору. 
Представник позивача вимог підтримав повністю. 
Представник відповідача вимоги заперечив та просить в позові відмовити, в т.ч. з мотивів мораторію на стягнення кредитних коштів позивачем. Подано письмові заперечення щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних в умовах воєнного стану та письмові пояснення щодо мораторію на нарахування відсотків за кредитними зобов`язаннями (вх.суду №2530/26 від 16.02.2026, вх.суду №5985/26 від 09.04.2026). 
Інших доказів та документів не подано. 
Оцінюючи пояснення учасників та докази сторін у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до повного задоволення.
Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі. 
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Сторони за договором є суб`єктами господарювання на ринку промислового виробництва; енергетики в Україні та супутніх послуг, самостійними юридичними особами з присвоєнням ідентифікаційного коду, визначенням видів діяльності, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ – положення ст.93 Цивільного кодексу України.
Позивач не є фінансовою установою та не володіє ліцензією НБУ на надання фінансових/банківських послуг в Україні. 
Позивач вчергове звернувся в Господарський суд Черкаської області із позовом до відповідача з вимогами про стягнення 7402730,62 грн заборгованості (обтяжень боргу) за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги від 16.11.2016 №365-304, зокрема: 5610949,80 грн інфляційних втрат за період з листопада 2022 до жовтня 2025 року та 1791780,82 грн – 3% річних за період з 06.12.2022 до 30.11.2025, а також про відшкодування судових витрат.
Відповідно до положень ст.ст.6, 11, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах письмового двостороннього строкового консенсуального оплатного договору поворотної фінансової позики від 16.11.2016 №365-304; договір не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним, не розірваний сторонами та є дійсним на момент спірних правовідносин. Суд враховує презумпцію правомірності правочину (приписи ст.204 Цивільного кодексу України). 
Договір відповідає положенням глави 60 Цивільного кодексу України – позичка як безоплатна передача товару (грошові кошти) в строкове користування.
В зв`язку з прострочення виконання зобов`язання позивач вперше звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 28947995,82 грн за договором від 16.11.2016
Рішенням господарського суду від 19.02.2019 у справі №925/1382/18 позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача АТ "Черкасиобленерго" 20000000 грн фінансової допомоги, 4981209,38 грн інфляційних втрат, 1232737,48 грн - 3% річних та 393209,21 грн судового збору. 
Інфляційні втрати розраховані та нараховані за період з 01.12.2016 по 30.11.2018, 3% річних нараховані за період з 01.12.2016 по 20.12.2018. Рішення суду у справі набрало законної сили. 
В зв`язку з прострочення виконання рішення суду та грошового зобов`язання позивач знову звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 12626698,16 грн за договором від 16.11.2016
Рішенням господарського суду від 11.04.2023 у справі №925/47/23 (в межах справи №17-14-01/1494 позовні вимоги задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача АТ "Черкасиобленерго" 10251355,69 грн інфляційних втрат, 2375342,47 грн - 3% річних та 189400,47 грн судового збору. 
Інфляційні втрати розраховані та нараховані за період з 01.12.2018 по 31.10.2022, 3% річних нараховані за період з 21.12.2018 по 05.12.2022. Рішення суду у справі набрало законної сили 20.06.2023. 
Відповідачем рішення суду не виконані. Заборгованість не стягнута та не погашена.
В зв`язку з прострочення виконання грошового зобов`язання позивач повторно звернувся в господарський суд з черговим позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 7402730,62 грн (обтяжень боргу) за договором від 16.11.2016. 
Суд повторно не оцінює взаємовідносини сторін та обставини укладання та виконання умов договору поворотної фінансової допомоги від 16.11.2016, оскільки оцінка взаємовідносин сторін та юридична кваліфікація дій вже надана в рішеннях Господарського суду Черкаської області від 19.02.2019 у справі №925/1382/18, від 11.04.2023 у справі №925/47/23, в зв`язку з чим обставини, встановленні рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом – приписи п.4 ст. 75 ГПК України – Підстави звільнення від доказування. 
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (чинний на момент спірних відносин).
Відповідно до Цивільного кодексу України:
п.1 ч.2 ст.11. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини;
ч.1, 2 ст.509. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу;
ст.525. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;
ст.526. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться;
ст.530. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства;
ст.599. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином;
ст.610. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання);
ст.611. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом; 
ст.629. Договір є обов`язковим для виконання сторонами;
ст.827. 1. За договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.
2. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.
3. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.
ст. 836.1. Якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору поворотної фінансової допомоги від 16.11.2016 №365-304 надав відповідачеві 20000000 грн коштів з умовою повернення їх не пізніше 30.11.2016 (п.4.2. договору). Спору в частині дійсності договору чи строків виконання договору – у сторін немає. 
Прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем, непогашення боргу стали причиною звернення позивача в суд за захистом порушеного права та його відновленням шляхом стягнення 5610949,80 грн інфляційних втрат за період з листопада 2022 року до жовтня 2025 року та 1791780,82 грн – 3% річних за період з 06.12.2022 до 30.11.2025, а також про відшкодування судових витрат.
Відповідач не спростовує та не заперечує існування грошового боргу, але просить зменшити нарахування інфляційних втрат та 3% річних при прийнятті рішення, та посилається на застосування мораторію до кредитних зобов`язань та спірних відносин, в т.ч. у зв`язку з епідемією CОVІD-19. 
Доказів об`єктивної неможливості заперечити вимоги чи провести обумовлений розрахунок відповідачем не подано; вимоги позивача не спростовано в належний спосіб. Станом на день розгляду справи відповідачем доказів погашення заборгованості до суду не подано. Відповідач у письмових поясненнях та запереченнях проти позову вказав на чинність мораторію на стягнення кредитних коштів – згідно Перехідних положень ЦК України, в зв`язку з чим у боржника відсутній обов`язок сплачувати кошти кредитору. 
Суд критично оцінює доводи та заперечення відповідача проти позову, та не враховує їх при прийнятті рішення, оскільки грошові кошти відповідачем отримані і в строк на умовах договору не повернуті позичкодавцеві. Спірні відносини є відносинами позички – гл.60 ЦК України, а не банківська позика відповідно до гл.71 ЦК України, - як стверджує відповідач, тому заперечення відповідача проти позову – не ґрунтуються на вимогах закону чи договору. 
Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних (розрахунок а.с.3).
Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України позивач вправі вимагати стягнення з відповідача грошової заборгованості з урахуванням офіційного індексу інфляції та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до наданих позивачем у позовній заяві розрахунків, розміри інфляційних втрат за порушення строків повернення фінансової допомоги та 3% річних за користування чужими грошовими коштами складають відповідно 5610949,80 грн інфляційних втрат за період з листопада 2022 року до жовтня 2025 року та 1791780,82 грн – 3% річних за період з 06.12.2022 до 30.11.2025. 
Розрахунки позивача перевірені судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон". Розрахунки позивача за вказані ним періоди є правильним і відповідачем не оспорюються.
Вимоги про стягнення з відповідача 5610949,80 грн інфляційних втрат за період з листопада 2022 року до жовтня 2025 року та 1791780,82 грн – 3% річних за період з 06.12.2022 до 30.11.2025 – підлягають до задоволення. 
У суду відсутні правові підстави для зменшення нарахованих відсотків та інфляційних втрат. 
Невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання у строки, встановлені п.4.2 договору поворотної фінансової допомоги від 16.11.2016 №365-304 є правовою підставою для стягнення заявленої позивачем суми обтяжень основного боргу (7402730,62 грн, а.с.3) у примусовому порядку. Суд вважає, що строк виконання грошового зобов`язання відповідачем є таким, що настав. 
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Обґрунтування належності способу захисту у спірних правовідносинах 
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). 
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). 
Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки; тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. 
Суд при прийнятті рішення також враховує та розділяє правові висновки, викладені в Постанові КЦС ВС від 21.08.2024 №462/7300/20 (61-3945св24): виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності, розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "PLACUIT IN OMNIBUS REBUS PRAECIPUUM ESSE IUSTITIAE AEQUITATISQUE QUAM STRICTI IURIUS RATIONEM" яка означає "у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права". Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляд кожної конкретної справи. 
Суд враховує правові висновки постанови КЦС ВС від 23.10.2024 у справі №753/25081/21 (61-8693св), що цивільна справа має бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів а також правдивості твердження заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. 
Відповідно до ст.ст.74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.
Суд зазначає, що сплата заборгованості відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання суду доказів проведення розрахунку з позивачем. 
Відповідачем всупереч вимог та приписів ч.1 ст.74, ст.76, 77 ГПК України факту належного виконання зобов`язання перед позивачем у визначений договором строк не доведено; доводів та документів позивача не спростовано.
За вказаних обставин суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права, передбачений приписами ст.ст.15-16 Цивільного кодексу України, тому позов підлягає до повного задоволення. Належить стягнути з відповідача за договором поворотної фінансової допомоги від 16.11.2016 №365-304 на користь позивача заборгованість 5610949,80 грн інфляційних втрат та 1791780,82 грн – 3% річних. 
Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.
Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 ГПК України): 
- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили – з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);
- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010); 
- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29); 
- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).
Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у разі повного задоволення позову покладаються на відповідача. Відтак, належить стягнути на користь позивача 111040,96 грн судового збору. 
Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
1.1. Стягнути з Акціонерного товариства "Черкасиобленерго" м.Черкаси, вул.Гоголя, 285, код ЄДРПОУ 22800735, номер рахунку в банку невідомий) на користь Приватного акціонерного товариства "Азот", м.Черкаси, вул.Героїв Холодного Яру,72, код ЄДРПОУ 00203826, номер рахунку в банку невідомий) 
5610949,80 грн інфляційних втрат, 1791780,82 грн 3% річних та 111040,96 грн судового збору.
1.2. Наказ видати після набрання рішенням законної сили. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 256-258 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.
Повне судове рішення складено і підписано 01.05.2026.

Суддя Г.М.Скиба