Справа № 161/25730/25 
Провадження № 2/161/1212/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді – Олексюка А.В.,
при секретарі судових засідань – Опальчук А.А.,
за участю позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
відповідачки – ОСОБА_3 ,
представника третьої особи – Велимчаниці І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, -
В С Т А Н О В И В :
15.12.2025 заявник ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою, в якій просить встановити факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з 01.03.2013 до ІНФОРМАЦІЯ_1 включно.
Позов обґрунтований тим, що він з відповідачкою познайомився у 1989 році під час спільної роботи в РМК «Волиньоблспоживспілки». Після створення ним приватного підприємства «Ян-Ті-С» відповідачка працювала там бухгалтером.
Приблизно з кінця 2012 року їхні відносини набули характеру особистих, а з березня 2013 року вони почали проживати разом як чоловік та жінка. Спочатку проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а з 2015 року – у квартирі АДРЕСА_2 .
Позивач зазначав, що вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом придбавали рухоме та нерухоме майно, здійснювали витрати на потреби сім`ї, а відповідачка здійснювала догляд за ним під час погіршення стану здоров`я.
З 01 березня 2013 року по 15 травня 2024 року сторони постійно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спільно користувалися майном, разом несли витрати на утримання сім`ї, забезпечення побутових потреб, придбання майна та ведення спільного господарства.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.12.2025 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.02.2026 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 
22.04.2026 представник третьої особи ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволення позову. Зазначав, що зі змісту позовної заяви не вбачається наявності спору між позивачем та відповідачем, оскільки позивач не заявляє до ОСОБА_3 жодних вимог щодо захисту порушеного, невизнаного чи оспорюваного права. Вказував, що надані позивачем докази не підтверджують належними та допустимими засобами доказування факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у заявлений період, а наведені обставини свідчать лише про наявність між ними особистих стосунків. Крім того, зазначав про наявність судового рішення, яким уже встановлено відсутність факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 березня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з цим просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, зазначивши, що між сторонами протягом тривалого часу існували фактичні шлюбні відносини, які характеризувалися спільним проживанням, веденням спільного господарства, взаємною підтримкою та наявністю спільного побуту.
Відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.
Представник третьої особи ОСОБА_4 – Велимчаниця І.І. проти задоволення позову заперечував.
Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, відповідачки, представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, допитавши свідків та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Пунктом ч. 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
За змістом статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а допустимими є докази, отримані у порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.
Судом встановлено, що предметом даного позову є вимога про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 01 березня 2013 року до 15 травня 2024 року.
Відповідно до наданих доказів встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було розірвано 26 січня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 7).
Шлюб між ОСОБА_3 та її попереднім чоловіком ОСОБА_7 було розірвано 28 лютого 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 8).
15 травня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 9).
На підтвердження заявлених вимог позивачем зазначалося, що з березня 2013 року між ним та відповідачкою склалися фактичні сімейні відносини, вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом придбавали майно, здійснювали витрати на потреби сім`ї, підтримували один одного та фактично виконували права й обов`язки подружжя.
Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Разом з тим, суд звертає увагу, що дана справа розглядається у порядку позовного провадження.
Отже, обов`язковою умовою звернення особи до суду з позовом є наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу, а також наявність спору щодо такого права.
Ні позивач, ні його представник під час розгляду справи не змогли конкретизувати, яке саме право чи охоронюваний законом інтерес позивача були порушені, не визнані або оспорені з боку відповідачки ОСОБА_3 . Крім того, в судовому засіданні позивач особисто підтвердив, що його права не є порушеними та заперечував щодо залучення у справі в якості третьої особи сина позивача - ОСОБА_4 . Стороною позивача не було окреслено предмету спору про право, як і не обґрунтовано, які саме реальні юридичні наслідки для захисту чи відновлення прав матиме задоволення позову та встановлення заявленого факту.
Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги фактично визнає та не заперечує проти встановлення факту проживання однією сім`єю. Таким чином, між позивачем та відповідачкою відсутній спір щодо самого факту їх спільного проживання чи характеру взаємовідносин.
Крім того, судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі №161/21761/24 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання недійсними договорів дарування, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та припинення права власності було відмовлено у задоволенні позову.
Постановою Волинського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року вказане рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області залишено без змін, у зв`язку з чим воно набрало законної сили.
Згідно з частиною четвертою статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційність — це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, для суду, який розглядає іншу справу між тими самими особами. Звільнення від доказування преюдиційних фактів обґрунтовано принципом правової визначеності, який є елементом верховенства права.
Незважаючи на відмінність у складі учасників, процесуальному статусі ОСОБА_1 та предметі позовних вимог порівняно зі справою №161/21761/24, ключова обставина щодо наявності чи відсутності шлюбних відносин і ведення спільного господарства між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спірний період уже була предметом ретельного дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і не знайшла свого підтвердження, а тому, зважаючи на преюдиційне значення цього факту, теперішні позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення тотожного факту проживання однією сім`єю є юридично безпідставними, необґрунтованими та підлягають відмові у задоволенні.
Суд звертає увагу, що у цивільній справі №161/21761/24 представництво інтересів ОСОБА_3 здійснював адвокат Волощук О.Ф., який у даній справі є представником іншої сторони - позивача ОСОБА_1 . При цьому обидві справи стосуються встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та пов`язаних із цим правових наслідків.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.
Як зазначено Верховним Судом у його постановах від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20, від 25 грудня 2024 року у справі № 501/4442/21 факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуваннях, пересилання відповідачем коштів на рахунок жінки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між жінкою та чоловіком склалися та мали місце відносини, які притаманні подружжю.
На підтвердження обставин спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та існування відносин, притаманних подружжю, позивачем надано фотоматеріали, запрошення на весілля, копії санаторно-курортних книжок, медичну декларацію, договір купівлі-продажу транспортного засобу, медичні документи, довідки форми ОК-5 та ОК-7 щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , акт про фактичне місце проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 , складений 09 грудня 2025 року, а також поштову кореспонденцію на ім`я ОСОБА_3 за вказаною адресою за 2025 рік.
Оцінюючи зазначені докази, суд виходить із того, що фотоматеріали можуть підтверджувати наявність між сторонами особистих відносин, спільне проведення часу та факт подальшого укладення шлюбу, однак самі по собі не підтверджують ведення спільного господарства, формування спільного бюджету та існування взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.
Копії санаторно-курортних книжок, медична декларація та медичні документи свідчать про звернення сторін за медичною допомогою, проходження лікування чи перебування на відпочинку, однак не є доказом наявності сімейних правовідносин у розумінні статті 3 Сімейного кодексу України.
Договір купівлі-продажу транспортного засобу підтверджує факт придбання майна, однак не доводить, що таке майно було придбане за спільні кошти сторін, у спільних інтересах та за рахунок спільного сімейного бюджету.
Довідки форми ОК-5 та ОК-7 щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджують наявність у кожного з них трудового стажу та відповідних відомостей про застраховану особу, однак не підтверджують об`єднання доходів сторін, спільного розпорядження коштами чи ведення єдиного сімейного бюджету.
Поштова кореспонденція на ім`я ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 підтверджує лише факт отримання нею кореспонденції за певною адресою у 2025 році, однак не є достатнім доказом ведення сторонами спільного господарства у період з 01 березня 2013 року по 15 травня 2024 року.
Акт про фактичне місце проживання ОСОБА_3 , складений 09 грудня 2025 року та медична декларація ОСОБА_3 від 05.12.2025, також не можуть підтверджувати обставини проживання сторін у спірний період, оскільки складений після закінчення періоду, щодо якого заявлено вимогу.
Таким чином, надані позивачем документи у своїй сукупності підтверджують наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 особистих відносин та взаємної підтримки, однак не доводять належним чином наявності всіх обов`язкових ознак сім`ї у розумінні статті 3 Сімейного кодексу України, а саме ведення спільного господарства, формування спільного бюджету, спільного набуття майна та існування взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.
Факт розірвання попередніх шлюбів сторін, а також подальше укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується письмовими доказами та не є спірним.
Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили, що сторони проживали разом, підтримували близькі стосунки, їздили разом на відпочинок, ОСОБА_3 допомагала ОСОБА_1 під час хвороби.
Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що їй відомі обставини спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Зазначила, що раніше ОСОБА_3 проживала по АДРЕСА_4 разом із чоловіком ОСОБА_10 та двома доньками до 1996 року. Пояснила, що у період з 2013 по 2016 рік ОСОБА_3 проживала разом із ОСОБА_1 у будинку по АДРЕСА_1 , а з 2016 року — у будинку по АДРЕСА_5 . Вказала, що діти сторін приходили до них у гості. Також повідомила, що будинок по АДРЕСА_5 вони будували разом. Свідок зазначила, що коли ОСОБА_1 хворів, ОСОБА_3 здійснювала за ним догляд та надавала допомогу. При цьому підтвердила, що весілля у сторін не було.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_1 знає з 2012 року, а ОСОБА_3 — з 1980-х років. Зазначила, що їй відомо про їх спільне проживання з 2013 року у будинку по АДРЕСА_1 , а з 2015 року — у с. Великий Омеляник. Свідок повідомила, що ОСОБА_3 має двох дочок, а ОСОБА_1 — синів. Також пояснила, що зі слів ОСОБА_3 їй відомо про придбання ними спільно автомобіля, меблів та інших речей для побуту, а в будинку знаходилися особисті речі ОСОБА_3 . Свідок зазначила, що у 2013 році ОСОБА_1 зламав ноги, після чого вони почали спільно проживати, а також їй відомо, що вони разом їздили відпочивати на курорти.
Свідок ОСОБА_12 пояснив, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2013 року, коли вони замовляли бетон у його підприємства на фірму ОСОБА_1 «Ян-Ті-С» . Зазначив, що йому відомо про їх спільне проживання та ведення спільного побуту. Також пояснив, що зі слів ОСОБА_1 йому відомо про те, що вони разом придбавали автомобіль та спільно їздили на відпочинок.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що у 2007 році познайомився з ОСОБА_1 , оскільки працював директором підприємства «Ліхтенбетон». Зазначив, що був присутній на дні народження ОСОБА_1 , а також на похованні його сина ОСОБА_14 . Свідок повідомив, що коли ОСОБА_1 хворів, йому допомагала ОСОБА_3 , а також вони разом відпочивали у Закарпатті. Вказав, що, на його думку, вони проживали як подружжя. Разом з тим зазначив, що йому невідомо, чи придбавали вони спільно майно. Також свідок повідомив, що йому відомо про наявність спору ОСОБА_1 зі своїм сином щодо майна.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що ОСОБА_3 є її матір`ю. Зазначила, що ОСОБА_1 знає з 2013 року, коли вони почали проживати разом у будинку по АДРЕСА_1 . Свідок повідомила, що ОСОБА_3 здійснювала догляд за ОСОБА_1 . У 2015 році вони переїхали проживати на АДРЕСА_5 , а у 2018–2019 роках проводили ремонт на другому поверсі будинку, після чого у 2019 році переїхали туди проживати. Також пояснила, що онук ОСОБА_1 — ОСОБА_16 з 2019 року проживав на першому поверсі. Свідок зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом їздили відпочивати, а з сином ОСОБА_1 — ОСОБА_17 вони перебували у хороших стосунках до моменту укладення ними шлюбу. Вказала, що з 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вели спільний побут.
Суд також звертає увагу, що свідки підтверджували лише факт знайомства сторін, їх спільного перебування у певних місцях або наявність між ними особистих відносин, однак не володіли безпосередньою інформацією щодо ведення сторонами спільного побуту, спільного формування бюджету чи існування взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на такі підстави.
Факт відсутності шлюбних відносин та спільного проживання однією сім`єю між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у визначений період є преюдиційно встановленим судовим рішенням у справі №161/21761/24, що набрало законної сили. Попри відмінність у складі учасників, процесуальному статусі позивача та предметі вимог, дана ключова обставина вже була предметом ретельного дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і не знайшла свого підтвердження. На підставі частини четвертої статті 82 ЦПК України цей факт звільнений від доказування, а теперішні вимоги ОСОБА_1 про встановлення тотожного факту є юридично безпідставними.
При цьому визнання відповідачкою заявлених вимог саме по собі не є безумовною підставою для їх задоволення, оскільки відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а за відсутності таких підстав — відмовляє у його задоволенні. Оскільки матеріалами справи та преюдиційним рішенням суду встановлено відсутність факту проживання однією сім`єю, законні підстави для ухвалення рішення на користь позивача відсутні.
Захисту судом підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право відповідно до статті 4 ЦПК України. Суд зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має правове значення лише тоді, коли такий факт необхідний особі для виникнення, зміни або припинення конкретних цивільних чи сімейних прав та обов`язків.
Таким чином, дослідивши в судовому засіданні наявні матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягають. Позивачем не доведено наявності порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, за захистом якого він звернувся до суду, а також не доведено належними та допустимими доказами факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у заявлений період, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Керуючись статтями 3, 7, 8, 11, 12, 76, 77, 81, 83, 89, 263–265, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Третя особа: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Повний текст рішення складений 26.06.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду  А.В. Олексюк