П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/573/26	

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.,
повний текст судового рішення
складено 12.03.2026, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення від 22.12.2025 року №407; зобов`язання вчинити певні дії, -
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області (далі – відповідач), в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 22.12.2025 року №407;
- зобов`язати Виконавчий комітет Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про взяття на квартирний облік без факту відсутності у позивача власного житла.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач належить до осіб, які мають право на поліпшення житлових умов, а прийняте відповідачем рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки таким рішенням порушено його конституційне право на поліпшення житлових умов.
У встановлений судом строк відповідач подав відзив, в якому позов заперечив повністю та зазначив, що на засіданні житлової комісії при виконавчому комітеті Баштанської міської ради 11.12.2025 року було розглянуто заяву позивача та доданий до неї пакет документів. Зі змісту наданих документів встановлено склад сім`ї заявника становить 3 особи: заявник, дружина та донька, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Також встановлено, що будинок житловою площею 57,1 кв.м. на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (батьку заявника). Відповідно до даних з Реєстру територіальної громади та картотеки реєстрації осіб за вищевказаною адресою зареєстровано 5 осіб. Згідно із п.1 ст.34 Житлового кодексу України та п.13 Постанови Ради Міністрів України РСР і Української Республіканської ради Професійних Спілок від 11.12.1984 року №470, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які забезпечені житловою площею нижче за рівень, а саме: менше 7 кв.м. на одну особу в містах та не більше 8 кв.м. у сільській місцевості.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.01.2026 року відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області (вул. Героїв Небесної Сотні, 38, м. Баштанка, Миколаївська область, Баштанський район, 56101, ідентифікаційний код 26361868) – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 22.12.2025 року №407 про відмову у взятті ОСОБА_1 на квартирний облік.
Зобов`язано Виконавчий комітет Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області (вул. Героїв Небесної Сотні, 38, м. Баштанка, Миколаївська область, Баштанський район, 56101, ідентифікаційний код 26361868) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 17.11.2025 року про взяття на квартирний облік, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
На вказане рішення суду Виконавчий комітет Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року у справі №400/573/26 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , у повному обсязі. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.
20.04.2026 року (вхід.№22381/26) на адресу суду апеляційної інстанції від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити без змін рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 року у справі №400/573/26. 
22.04.2026 року (вхід.№22797/26 від 22.04.2026 року) через підсистему «Електронний суд» на адресу суду апеляційної інстанції від представника відповідача – Берегового Олександра Анатолійовича надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, згідно якої заявник просить скасувати судове рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12.03.2026 року у справі №400/573/26 повністю; ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином України та учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 20.10.2024 року серії НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки, виданої КП «Баштанське районне бюро технічної інвентаризації» від 11.11.2025 року №68, зазначено, що право приватної власності по Баштанському району Миколаївської області з 15.07.1992 року по 11.11.2025 року за ОСОБА_1 не зареєстровано.
Позивач не має власного житла та проживає разом зі своєю дружиною та донькою у будинку його батьків, який належить батькам на праві власності.
17.11.2025 року позивач звернувся із заявою до Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області про взяття його на квартирний облік як особи, що потребує поліпшення житлових умов. Щодо наявності пільги повідомив, що є учасником бойових дій, та надав відповідні підтверджуючі документи.
Рішенням Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 22.12.2025 року №407 позивачу було відмовлено у взятті на квартирний облік з підстав того, що забезпеченість житловою площею на одну особу становить 11,4 кв.м., що перевищує встановлену норму.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак, і наявності підстав для задоволення позовних вимог.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно частини другої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до частини першої статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Відповідно до вимог статті 31 ЖК України визначено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Статтею 36 ЖК України передбачено, що облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради.
Загальні підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов визначені статтею 34 ЖК України, відповідно до положень якої потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності 6) які проживають у гуртожитках.
Згідно до вимог статті 47 ЖК України норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу.
Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
Також права військовослужбовців регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з абзацом першим пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами.
Однією з гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення їх та членів їхніх сімей жилими приміщеннями, закріплене частиною першою статті 31 ЖК України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Отже, чинним законодавством врегульовано порядок надання житла особам, які потребують поліпшення житлових умов, а також особам, які мають переваги в одержанні жилих приміщень перед іншими категоріями громадян.
Постановою ради міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470 затверджено Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР (далі Правила №470).
Відповідно до пункту 13 Правил №470 на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:
1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом із радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами;
2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР;
3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР;
4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;
5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;
6) які проживають у гуртожитках;
7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати);
8) внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 та осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 10-14 частини другої статті 7, та членів їх сімей, а також членів сімей загиблих, визначених абзацами четвертим-восьмим, чотирнадцятим, шістнадцятим-двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Такими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються також громадяни, які проживають у комунальних чи невпорядкованих стосовно умов даного населеного пункту квартирах, зокрема, особи, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни; особи, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (пункт 14 Правил №470).
Відповідно до пункту 15 Правил №470 на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Виконавчі комітети разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік.
Згідно абзацу 2 пункту 15 Правил №470 громадяни, які користуються правом першочергового і позачергового одержання жилих приміщень, беруться на квартирний облік при наявності передбачених Правилами підстав, незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є особою, яка має право на пільги, що встановлені законодавством України для ветеранів війни.
Відповідно до пункту 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач не має власного житла та проживає разом зі своєю дружиною та донькою у будинку його батьків разом з ними, який належить їм на праві власності.
А отже, позивач, як учасник бойових дій, має право на першочергове забезпечення жилою площею, як особа що потребує поліпшення житлових умов.
Також колегія суддів зауважує, що забезпечення житловою площею на одну особу у розмірі 11,4 кв.м (що перевищує норму 7 кв.м, визначену виконавчим комітетом Баштанської міської ради) не позбавляє його права бути взятим на квартирний облік, як особи, яка потребує поліпшення житлових умов, оскільки вказана частка є меншою за норму, встановлену статтею 47 ЖК України - 13, 65 кв.м.
Відповідно до вимог п.18 Правил №470 заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради, сільському голові (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за місцем проживання громадян (у випадку, передбаченому абзацом четвертим пункту 8 цих Правил, – за місцем перебування внутрішньо переміщеної особи на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб) та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу або іншому громадському об`єднанню (організації) за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім`ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.
Колегією суддів встановлено, що позивач до заяви надав відповідачу всі необхідні документи, які належним чином підтверджували право позивача на забезпечення житлом. Однак такі документи відповідачем враховані не було та безпідставно відмовлено у зарахуванні позивача на квартирний облік.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийняття відмови у взятті позивача на квартирний облік, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення виконавчого комітету, не відповідає критеріям обґрунтованості та розсудливості, прийняте без урахування всіх обставин у справі, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.
Зважаючи на всі встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Доводи апеляційної скарги щодо правомірності оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року, колегія суддів не вбачає. 
Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до вимог ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325; 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 березня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко