ОКРЕМА ДУМКА

Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Зайцева А. Ю.

06 травня 2026 року
м. Київ

справа № 759/8676/19
провадження № 61-15318св24

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Серед інших вимог також просила: здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя на частку в статутному капіталі ТОВ «Боедем» у розмірі 27 056,25 грн, що складає 96,2 % в статутному капіталі ТОВ «Боедем», у рівних частках; визнати за позивачем право приватної власності на 1/2 частку в праві спільної сумісної власності, що відповідає частці в статутному капіталі ТОВ «Боедем» у розмірі 13 528,13 грн та становить 48,1 % статутного капіталу ТОВ «Боедем»; визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку в праві спільної сумісної власності, що відповідає частці в статутному капіталі ТОВ «Боедем» у розмірі 13 528,13 грн та становить 48,1 % статутного капіталу ТОВ «Боедем».

ОСОБА_1 свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з листопада 1967 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Вказувала, що їй та відповідачу, починаючи з 2004 року, на праві спільної сумісної власності належало 96,2 % статутного капіталу ТОВ «Боедем». Вона неодноразово намагалася домовитися з ОСОБА_2 про порядок поділу вказаного майна, проте дійти згоди щодо такого поділу не вдалося.

10 листопада 2011 року між ОСОБА_2 , ТОВ «Маквіс Груп» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав на частку у статутному капіталі ТОВ «Боедем», згідно з яким ОСОБА_2 здійснив відчуження корпоративних прав на користь ТОВ «Маквіс Груп» та ОСОБА_3 у визначеному умовами договору співвідношенні.

Вказані дії відповідача ОСОБА_1 вважала такими, що порушують її права, визначені Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Справа розглядалась судами неодноразово.
Останнім рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, яка належить одному з подружжя, не є об`єктом спільної сумісної власності.

Апеляційний суд з указаним висновком погодився та вважав рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 06 травня 2026 рокукасаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року змінив, виклавши їхні мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Погоджуючись з відмовою позивачу у поділі частки в статутному капіталі господарського товариства, Верховний Суд вказав про обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки ОСОБА_1 має право заявити лише вимогу про виплату половини вартості частки, що належить її чоловіку ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «Боедем». При цьому послались на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 10 квітня 2024 року в справі № 760/20948/16-ц.

Не можу погодитись з такими висновками колегії суддів та ухваленими у справі рішеннями, зокрема в частині поділу частки в статному капіталі ТОВ ТОВ «Боедем», яка не була відчужена на момент поділу, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині 1 статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 року, у справі № 916/2813/18, у п.п. 8.73-8.88 дійшла наступних висновків:
«8.73. Статтею 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Так, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою, зокрема, уклавши договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності. Якщо об`єктом поділу є нерухоме майно, тоді такий договір укладається у письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню (частина друга статті 69 СК України).

8.74. Поділ спільного майна подружжя означає припинення права спільної сумісної власності подружжя на це майно і виникнення на її основі приватної (роздільної) власності або спільної часткової власності подружжя. Поділ спільного майна може здійснюватися в добровільному порядку за рішенням самого подружжя або в судовому порядку за наявності між ними спору.

8.75. Добровільний поділ майна подружжя передбачає наявність взаємної волі подружжя на припинення режиму спільної сумісної власності щодо належного їм майна.

8.76. Сімейні відносини як вид цивільних правовідносин можуть бути врегульовані крім СК України іншими нормативно-правовими актами.

8.77. Оскільки СК України допускає регулювання сімейних відносин за допомогою договору, то при укладенні, виконанні і розірванні такого договору можуть застосовуватися й норми ЦК України.

8.78. Зокрема, стаття 355 ЦК Українипередбачає два види спільної сумісної власності осіб: спільна сумісна або спільна часткова. При поділі або виділі в натурі частки з майна, що перебуває в спільній сумісній власності, вважається, що частки в співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не передбачено договором або законом.

8.79. Частина третя статті 368 ЦК Українивстановлює, що майно, набуте подружжям у шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, або законом.

8.80. Зазначені положення ЦК України збігаються з положеннями СК України щодо правового режиму спільного майна подружжя.

8.81. СК України закріплює як право спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте подружжям під час шлюбу (стаття 60 СК України), так і право поділу цього майна (стаття 70), а також право подружжя на укладання між собою договорів щодо поділу цього майна (стаття 9, частина перша статті 65,частина друга статті 69 СК України).

8.82. У статті 9 СК України законодавець закріпив право подружжя на укладення між собою сімейних договорів. При цьому подружжя може врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам СК України, інших законів та моральним засадам суспільства. Особи, які проживають однією сім`єю, також можуть врегулювати свої сімейні відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам СК України, інших законів України та моральним засадам суспільства.

8.83. У частині першій статті 65 СК Українизакріплено принцип розпорядження спільним майном подружжя за взаємною згодою.

8.84. Також частина друга статті 69 СК Українипередбачає принцип розподілу майна подружжя за взаємною згодою.

8.85. За змістом статті 60 СК Україниправо спільної сумісної власності на майно виникає у обох із подружжя одночасно. При цьому статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» установлено спростовну презумпцію відомостей, унесених до єдиного державного реєстру (ЄДР). Такий висновок зроблено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 813/6286/15 (провадження № 11-576апп18), від 06.02.2019 у справі № 462/2646/17 (провадження № 11-1272апп18), від 19.06.2019 у справі № 826/5806/17 (провадження № 11-290апп19), від 17.06.2020 у справі № 826/10249/18 (провадження № 11-771апп19), від 01.09.2020 року у справі № 907/29/19 (провадження № 12-17гс20). Отже, наявність у ЄДР відомостей про належність частки у статутному капіталі юридичної особи лише одному з подружжя не позбавляє іншого з подружжя доводити наявність права спільної сумісної власності на частку.

8.86. Згідно зі статтею 70 СК Україниу разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

8.87. Відповідно до частини першої статті 71 СК Українимайно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зазначена норма не забороняє подружжю припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно і встановити право спільної часткової власності подружжя на нього відповідно до статті 64 СК України.
8.88. Отже, майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, може бути поділено між ними як у рівних, так і в інших частках за взаємною домовленістю».

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, фактично виснувала, про належність подружжю на праві спільної сумісної власності частки в статутному капіталі господарського товариства, сформованої (придбаної) за спільні кошти подружжя, але оформленої на одного з них, і можливості поділу частки.

Натомість у цій справі суди першої та апеляційної інстанцій дійшли протилежних висновків про неналежність частки в статутному капіталі ТОВ «Боедем» до майна подружжя всупереч наведеним висновкам Великої Палати, а колегія суддів Верховного Суду також помилково не застосувала їх та не розглянула по суті вимоги про поділ частки, що залишилась у подружжя (42,4 %) і не була відчужена ТОВ «Маквіс Груп» та ОСОБА_3 (53,8 %).

При цьому застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц є нерелевантним, оскільки у тій справі судом розглядались вимоги про виплату іншому з подружжя грошової компенсації замість половини його частки у статутному капіталі товариства, і Велика Палата звичайно визнала такий спосіб захисту ефективним. Велика Палата у тій справі жодним чином не забороняла іншого загального способу захисту у справах про поділ майна подружжя, як поділ в натурі частки у статутному капіталі господарського товариства.

Штучна заборона співвласнику частки в статутному капіталі товариства, яка була набута подружжям на визнання права власності на неї, не ґрунтується на жодній нормі матеріального права, позбавляє без відповідної на то правової підстави співвласника визнати його право власності, зареєструвати та в подальшому бути учасником господарського товариства зі всіма правами, які випливають з цього, а й суперечить принципу верховенства права та статті 6, статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини.

Суддя А. Ю. Зайцев