Справа № 943/920/25 Головуючий у 1 інстанції: Журибіди Б.М.
Провадження № 22-ц/811/3604/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 травня 2026 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В.,
з участю: представника позивача – ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Буського районного суду Львівської області від 25 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа – Служба у справах дітей Буської міської ради, про встановлення факту утримання та виховання неповнолітніх дітей,

встановив:
У травні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт утримання та виховання ним неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16.07.2016 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, в якому у подружжя народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
До одруження, у відповідачки від першого шлюбу народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач ОСОБА_4 . 
Зазначав, що всі діти проживають разом із ним та відповідачкою ОСОБА_2 і знаходяться на повному їхньому утриманні. 
Позивач, в силу своїх можливостей, працює, щоб забезпечити усім дітям повноцінний розвиток, виховання та достатні умови для проживання. 
В свою чергу, відповідач ОСОБА_4 зовсім не приймає участі у вихованні та утриманні свого сина, жодної допомоги для цього не надає. 
Вказував, що встановлення даного факту йому необхідне: для оформлення документів про отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину; для вирішення питань щодо проживання та перебування дитини, можливого виїзду за кордон без дозволу матері; для отримання відстрочки від мобілізації.
При цьому, покликався на те, що факт утримання ним трьох дітей та можливості такого утримання підтверджується довідкою форми ОК-5, де вказана його ( ОСОБА_3 ) заробітна плата, а також довідками Державної виконавчої служби. 
Зазначав, що встановлення факту виховання та утримання ним дітей пов`язане з виконанням військового обов`язку, стосується проходження військової служби, реалізації ним права на відстрочку від призову на військову службу.
Позивач, як батько неповнолітніх дітей, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, просить встановити факт виховання та утримання дітей, оскільки ОСОБА_4 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно сина і не проявляє жодного інтересу до нього, і, очевидно, що відсутні виняткові обставини, які б дали підставу для невиконання ним своїх батьківських обов`язків, оскільки ОСОБА_4 не заперечує проти задоволення даного позову.
Рішенням Буського районного суду Львівської області від 25 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3 , просив його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку, що справа містить спір про право. 
Наголошує, що встановлення факту утримання та виховання ним дітей має юридичне значення і необхідне для реалізації ним прав, передбачених чинним законодавством, зокрема, щодо отримання соціальних гарантій, пільг та/або відстрочки від мобілізації. 
При цьому, покликається на постанову Верховного Суду від 18.10.2024 року у справі №613/1674/23, в якій прямо зазначено, що встановлення факту виховання дитини одним із батьків можливе в порядку окремого провадження, якщо відсутній активний спір щодо прав на дитину. 
Вважає, що суд першої інстанції не встановив наявності такого спору і помилково відмовив у задоволенні позову. 
Вказує, що він фактично здійснює утримання та виховання трьох неповнолітніх дітей, що підтверджується наданими доказами (довідками навчального закладу, актами обстеження, показами свідків), яким суд першої інстанції не дав належної правової оцінки. 
Додає, що суд не виконав обов`язку щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, у рішенні відсутня мотивована оцінка письмових доказів і пояснень позивача, що суперечить вимогам ст.263 ЦПК України. 
Наголошує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі №201/5972/22 зазначено, що факт утримання або виховання дитини може бути встановлений судом у порядку окремого провадження, якщо заявник фактично виконує обов`язки батька чи матері, а інший з батьків не бере участі у житті дитини. 
Вважає помилковими і такими, що суперечать усталеній практиці Верховного Суду, твердження суду першої інстанції про відсутність правових підстав для розгляду заяви.
В судове засідання апеляційного суду 28.04.2026 року відповідач ОСОБА_4 та третя особа не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено у їхній відсутності.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 07.05.2026 року о 12:50.
Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки ОСОБА_2 в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 16.07.2016 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Буським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №59.
У шлюбі в подружжя народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №494 від 17.02.2017 року, та донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Буським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, актовий запис №220 від 03.10.2025 року.
Окрім того, від першого шлюбу, відповідачка ОСОБА_2 має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №144 від 30.12.2009 року. Батьком дитини, відповідно до вказаного свідоцтва про народження, є відповідач ОСОБА_4 .
Діти ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою виконавчим комітетом Буської міської ради 12.05.2025 року №471.
Також, довідкою виконавчого комітету від 12.05.2025 року №470 підтверджується, що ОСОБА_3 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Окрім того, наявними у справі письмовими доказами, а саме: довідками дитини з багатодітної сім`ї №18 та №19 від 10.12.2024 року, виданими виконавчим комітетом Буської міської ради, копією посвідчення багатодітної сім`ї від 10.12.2024 року серії НОМЕР_5 , виданого виконавчим комітетом Буської міської ради, підтверджено факт віднесення сім`ї позивача ОСОБА_3 та відповідачки ОСОБА_2 до багатодітної сім`ї. 
Таким чином, факт утримання позивачем сім`ї, в якій є троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та віднесення сім`ї позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до багатодітної сім`ї підтверджено документально в позасудовому порядку, тому такий факт не потребує встановлення у судовому порядку, як про це просить позивач у своїй заяві.
До того ж, позивачем не надано жодного належного доказу, який би підтверджував невизнання цього факту відповідачами та/або органами, які приймають рішення про виплату соціальної допомоги та інш.
Також, колегія суддів звертає увагу, що статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Так, зокрема, згідно з п.3 та п.4 ч.1 ст.23 Закону, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: п.3) жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці; п.4) жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Наведені у пунктах 3 та 4 частини першої статті 23 Закону підстави є різними для прийняття уповноваженим органом рішення про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Отже, зі змісту вказаних положень Закону слід дійти висновку про те, що за рішенням суду можна встановити лише факт самостійного виховання та утримання (батьком або матір`ю одноосібно) дитини, позаяк, за обставинами даної справи, діти проживають разом із позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 однією сім`єю і підстав для висновку про те, що позивач ОСОБА_3 самостійно (одноосібно), тобто без участі матері дітей, утримує та виховує трьох неповнолітніх дітей або одного із них, немає.
У зв`язку з цим, безпідставним є покликання позивача щодо неврахування судом висновків Верховного Суду у справах, зазначених у позовній заяві та апеляційній скарзі.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог і обґрунтовано не прийняв визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання суперечить закону.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення даної справи і не вказують не допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Буського районного суду Львівської області від 25 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 07 травня 2026 року.

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич