Провадження № 2/742/606/26 
Єдиний унікальний № 742/1315/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року м.Прилуки  
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фетісової Н.В., за участю секретаря судового засідання Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13.02.2018 Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено заяву №010/0907/82/0407294, відповідно до умов якого банк надав відповідачу 7000,00 грн. поточного ліміту кредиту на рахунок відповідача, строком до 13.02.2022, з фіксованою процентною ставкою в розмірі 45 % річних. 30.11.2021 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» укладений договір відступлення права вимоги №114/2-47, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.
У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», у тому числі і за кредитним договором №010/0907/82/0407294 від 13.02.2018 у розмірі 19156 грн 96 к, з яких: 11836 грн 98 к заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 7319 грн 98 к заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконував його умови та не сплачував кредитні платежі, через що за ним утворилася загальна заборгованість у розмірі 19156 грн 96 к, просив стягнути з відповідача на свою користь дану заборгованість та понесені судові витрати.
Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Проте, його представник заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні.
Відповідно до письмового відзиву вказали, що відсутність у анкеті заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки не підтверджують вказані обставини. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» «несанкціонований овердрафт» не регулюється даним законом, а отже його встановлення у кредитному договорі про споживчий кредит, а так само нарахування процентів на кошти в його межах є незаконним. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що загальна сума коштів які отримав відповідач за період з 14.02.2018 по 31.11.2021 – 14217,68 грн. Загальна сума повернутих – 14366,29 грн. Отже різниця склала 415,61 грн., які і підлягають стягненню. Оскільки відповідно до п.10.6 Кредитного договору з моменту відступлення банком права вимоги, картковий рахунок закривається, погашення заборгованості за кредитом здійснюється на рахунки нового кредитора, вимога позивача про стягнення з відповідача за користування кредитними коштами після 30.11.2021 є незаконною та не підлягає задоволенню. Крім того, вважають, що заявлені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям складності та розумності.
Згідно відповіді на відзив представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги. Вказав, що твердження представника відповідача, що позичальник не був ознайомлений із Правилами спростовується п.7.2, п.11 Договору. Умовами Договору (п.1.5 Договору) так і Правилами передбачені умови виникнення, погашення та нарахування відсотків на недозволений овердрафт, що сповна спростовує позицію представника відповідача. Крім того, договором передбачено, що строк кредиту може бути продовжений банком без перевипуску ПК до КР клієнта та без права отримання кредиту виключно з метою виконання клієнтом обов`язку погашення кредиту. Лист відповідача про відмову від продовження строку кредиту не направлявся на адресу банку, а тому, строк кредиту продовжено із 13.02.2022 на 48 місяців до 13.02.2026. ТОВ «Вердикт Капітал», відсотки за користування кредитом нараховані до 09.01.2023. Як вбачається з розрахунку заборгованості відсотки позивачем не нараховувалися. Заявлена позивачем до стягнення сума витрат є співмірною із складністю справи.
Відповідно до додаткових пояснень представника відповідача, вказують, що відсутність підпису споживача під Правилами банківського обслуговування фізичних осіб унеможливлює застосування банком процентів передбачених ними без попереднього узгодження своїх дій із споживачем. Загальна сума заборгованості відповідача становить 2857,58 грн. сума кредиту та 1845,73 грн. сума несплачених відсотків (4703,31 грн.).
Відтак, 14.05.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.
Відповідно до приписів ч.1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ч.1, ч.2 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За положеннями статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1, ч.2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно положень статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 статті 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
13.02.2018 між ПАТ Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредитна картка» №010/0907/82/0407294, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок з кредитним лімітом в розмірі 7000,00 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 13.02.2022 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 45% річних.
На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 в АТ Райффайзен Банк Аваль згідно договору №010/0907/82/0407294 від 13.02.2018.
Згідно п. 3.1 договору сторони домовились, що строк кредиту встановлений п. 1.4 Заяви без укладення додаткових заяв (договорів) до Заяви, Банк має право продовжити строк кредиту на той самий строк за умови, що на останній робочий день строку кредиту банк не отримав листа клієнта про відмову від продовження строку кредиту. Використання клієнтом за рахунок кредиту будь-якої суми коштів після продовження строку кредиту розглядається сторонами як згода клієнта на подовження строку кредиту.
Відповідно до розрахунку заборгованості по картковому кредиту АТ «Райффайзен Банк» сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 30.11.2021 становить 13231 грн 99 к (а.с.30).
30.11.2021 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №114/2-47 (а.с.33-35) відповідно до умов якого останнє, набувало право вимоги до позичальників АТ «Райффайзен Банк».
Згідно реєстру боржників від 15.12.2021 до договору відступлення права вимоги №114/2-47 від 30.11.2021 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору №010/0907/82/0407294 становить 13231 грн 99 кта складаєтьсяз: 11836грн 98 к.-заборгованості увигляді тілакредиту; 1395грн 01 к.-заборгованості за процентами; (а.с.38).
Згідно платіжного доручення №306770027 від 30.11.2021сплачено 4774940,58 грн. за оплату згідно договору відступлення права вимоги №114/2-47 від 30.11.2021.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору права вимоги до боржників, зазначених у додатках № 1 та № 3 цього договору.
Пунктом 5.1 вказаного договору передбачено, що первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору реєстри боржників та документацію на умовах та в порядку, визначених цим договором.
Реєстр боржників в друкованому вигляді (додаток № 3) передається новому кредитору за актом прийому-передачі (додаток № 4) не пізніше наступного робочого дня після підписання Новим кредитором цього договору (пункт 5.1.2 договору).
Документація передається новому кредитору за актом прийому-передачі (додаток № 5) не пізніше 365 календарних днів з моменту підписання договору (пункт 5.1.3 договору).
Під терміном «Документація» у договорі № 10-01/2023 від 10 січня 2023року сторони узгодили, що «Документація» означає документи, наявні у первісного кредитора, що підтверджують права вимоги, зокрема, первинні документи, детальні розрахунки, платіжні документи.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.
За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір, за яким відступається право вимоги, з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин, тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.
Договір відступлення права вимоги та договір факторингу можуть мати схожі умови, проте їх правова природа, предмет та мета укладення суттєво відрізняються.
У статті 1077 ЦК України закріплено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.
У постанові від 16 березня 2021року у справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідно до глави 73 ЦК України правова природа факторингу полягає у наданні фактором (посередником) платної фінансової послуги клієнту. Зміст цієї послуги полягає у наданні (фінансуванні) фактором грошових коштів клієнту за плату. При цьому клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до боржника. Клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника в рахунок виконання свого зобов`язання з повернення отриманих коштів та здійснення оплати за надану фінансову послугу. Або клієнт може зобов`язатись відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання свого зобов`язання перед фактором, яке в майбутньому буде виконане клієнтом шляхом сплати факторові коштів, у тому числі за надану фінансову послугу.
Тож, договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
Аналіз вищезазначених норм законодавства свідчить, що за договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за кредитним договором №010/0907/82/0407294 від 13.02.2018.
Відповідно до пункту 7.1 договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за договорами позики (кредитним договорами), відповідно до цього договору новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 5 312 491,59грн без ПДВ (ціна договору).
Проте, ТОВ «Коллект Центр» не довів переходу права вимоги за кредитними договором № 010/0907/82/0407294 від 13.02.2018, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, не надавши суду відповідних письмових доказів.
Доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023року позивачем не надано.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Наданий позивачем акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28 лютого 2023року суд не приймає до уваги, оскільки вказаний акт не може бути достовірним та достатнім доказом на підтвердження виконання зобов`язань за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року та здійснення оплати за відступлені права вимоги, оскільки вказаний акт не є належним доказом здійснення господарських операцій, складений самими сторонами укладеного договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги та правильність відображених в ньому даних не підтверджена платіжними інструкціями чи іншими видами платіжних документів.
Будь-яких інших доказів на підтвердження сплати новим кредитором на користь первісного кредитора ціни продажу за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги позивачем суду не надано.
Наявні в матеріалах справи докази не дають можливості суду з`ясувати обставини здійснення повної оплати за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги на час або після його укладення в обумовлені цим договором строки, а тому суд не може зробити достовірний висновок про належне виконання ТОВ «Коллект Центр» свого зобов`язання як нового кредитора за договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора за кредитним договором, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
При цьому наведена обставина є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення з позичальника заборгованості за кредитнимдоговором на користь правонаступника первісного кредитора.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006року).
Керуючись ст. ст.509,525,526,536,610,611,625,629,638,1050,1054 ЦК України, ст. ст.12,13,89,141,259,263-265,280-282,354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КоллектЦентр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Наталія ФЕТІСОВА