РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року 	справа № 580/771/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В. В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ), які полягають у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про бронювання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 );
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів дані про бронювання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а саме в рядку “тип відстрочки” внести “бронювання”, а в рядку “відстрочка до” внести “до 21.01.2027 року”;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на спеціальний військовий облік як заброньованого працівника відповідно до подання ТОВ «УКРСПЕЦСИСТЕМС» як підприємства, що має статус критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у сфері оборонно-промислового комплексу. 
Ухвалою суду від 30.01.2026 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, але на даний час є військовозобов`язаним, що підтверджується даними з застосунку «Резерв +». Наявність розбіжності в державних реєстрах щодо статусу ОСОБА_1 стало перешкодою для бронювання позивача на роботі на критично важливому підприємстві, оскільки відповідач вніс відомості про перебування позивача на обліку в оперативному резерві.
Представник позивача вважає, що перебування в оперативному резерві не є перешкодою для бронювання позивача, оскільки законодавство не передбачає прямих імперативних норм, які забороняють бронювання резервістів.
Відзив у встановлений судом строк відповідачем до суду не подано, тому з урахуванням ч. 6 ст. 162 КАС України, суд визначив достатніми наявні в матеріалах справи докази та за відсутності поданого відповідачем відзиву проти позову, розглянути справу за наявними матеріалами.
Відповідач направив до суду лист №154 від 12.02.2026, в якому повідомив після проходження строкової військової служби ОСОБА_1 зарахований у резерв згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 № М-10 ДСК від 01.05.2024 року та на даний час перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 у картотеці «Оперативний резерв» підкартотеці «Бойовий резерв», у зв`язку з чим має статус «Резервіст» та зміні не підлягає.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд виходить з такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах України з листопада 2020 року до квітня 2024 року. В подальшому з червня 2024 року ОСОБА_1 працевлаштований у ТОВ «УКРСПЕЦСИСТЕМС», код ЄДРПОУ 39562922. На дату звернення підприємства із заявою про бронювання позивача, останній перебував на посаді складальника виробів із склопластиків.
ТОВ «УКРСПЕЦСИСТЕМС» має статус важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у сфері оборонно-промислового комплексу, що підтверджується відомостями, які містяться в наказі Міністерства оборони України «Про визначення Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРСПЕЦСИСТЕМС» критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період у сфері оборонно-промислового комплексу» за №118/нз від 21.01.2026. 
З метою бронювання ОСОБА_1 роботодавцем подано через засоби порталу «Дія» заяву про бронювання працівників № 20250604-1078863 від 04.06.2025.
За результатами обробки заяви, згідно з інформацією з порталу «Дія» станом на 07.06.2026 о 15:45 год. міститься вказівка, що позивача не заброньовано та зазначено причину – «резервіст». 
Вважаючи порушеними права позивача під час розгляду питання про бронювання, представник позивача звернувся до суду за захистом прав.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що згідно з частинами 1-2 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє станом на час розгляду справи.
Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03.03.2022 №2105-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який було продовжено відповідними Указами Президента України та діє до теперішнього часу.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Статтею 1 Закону України №3543 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543, в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Абзацом 5 статті 1 Закону №3543 визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;
призовники - особи, які взяті на військовий облік;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Проходження військової служби у резерві врегульовано статтею 26-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ч. 6 ст. 26-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» служба у військовому резерві запроваджується з метою планомірної підготовки резервістів для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період шляхом набуття та підтримання на належному рівні вмінь і навичок за військово-обліковою спеціальністю.
Відповідно до ст. 26-2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в особливий період на службу у військовому оперативному резерві в обов`язковому порядку зараховуються особи, звільнені з військової служби, які за своїми професійно-психологічними характеристиками і станом здоров`я придатні до служби у військовому резерві та відповідають встановленим вимогам проходження служби у військовому резерві.
Згідно з ч. 3 ст. 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призов громадян України на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та їх оповіщення здійснюються командирами військових частин - стосовно громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом та/або зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву, та керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки - стосовно громадян України, які після їх звільнення з військової служби зараховані до військового оперативного резерву.
У відповідності до ч. 7 ст. ст. 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період не підлягають громадяни України, які на момент призову: 1) визнані за результатами медичного огляду непридатними до військової служби за станом здоров`я; 2) досягли граничного віку перебування в резерві, або якщо час, що залишився до досягнення такими громадянами граничного віку перебування в резерві, є меншим за строк, на який здійснюється призов; 3) вислужили встановлені строки військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, і з дня їх звільнення з такої служби пройшло менше одного року; 4) мають загальний строк військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період у календарному обчисленні не менше одного року. Такі особи в зазначений період можуть бути призвані на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за їхньою згодою.
Відповідно до ч. 8 ст. 39-1 цього Закону, призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період не підлягають також громадяни України, визначені абзацами четвертим - дванадцятим частини першої та частиною другою статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 №1932-XII передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, нормами 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено особливості звільнення від призову на військову службу саме резервістів. Для цих осіб визначено виключний перелік випадків, у яких вони не підлягають призову на військову службу у період воєнного стану. Такі випадки визначені нормами ч. 7 ст. ст. 39-1 та доповнені нормами ч. 8 ст. 39-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Серед наведеного переліку відсутнє посилання на норми п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто наявність права не проходити військову службу у період воєнного стану з підстав бронювання за певним підприємством. 
За наведеного правового регулювання суд дійшов висновку, що резервісти можуть отримати відстрочку від призову на військову службу виключно з підстав, визначених абзацами четвертим - дванадцятим частини першої та частиною другою статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно, не можуть отримати відстрочку від призову у зв`язку з бронюванням у період воєнного стану. 
Відповідач підтвердив, що після проходження строкової військової служби ОСОБА_1 зарахований у резерв згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 № М-10 ДСК від 01.05.2024 та на даний час перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 у картотеці «Оперативний резерв» підкартотеці «Бойовий резерв», у зв`язку з чим має статус «Резервіст».
Суд звертає увагу, що позивач не оскаржує правомірність його включення в «Оперативний резерв», відповідно наявність у нього статусу «резервіст» є прямою перешкодою для отримання бронювання, оскільки бронювання резервістів законом не передбачено. 
З цих міркувань суд відхиляє твердження представника позивача про відсутність законодавчої заборони отримання бронювання резервістами, оскільки законодавством визначено спеціальний статус резервістів і виключний перелік випадків надання їм відстрочки, серед якого бронювання за підприємством відсутнє.
Одночасно суд враховує, що відповідно до пункту 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі – Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр).
Відповідно до пункту 9 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: забезпечують захист цілісності бази Реєстру, його апаратного та програмного забезпечення, достовірності даних Реєстру, захист від несанкціонованого доступу, незаконного використання, копіювання, спотворення, знищення даних Реєстру, безпеку персональних даних відповідно до Законів України “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів”, “Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах”, “Про захист персональних даних” та міжнародних договорів у сфері захисту інформації, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Також за приписами пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони.
Отже, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки несуть відповідальність за повноту та достовірність інформації, внесеної до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до п. 25 Порядку бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 р. № 76 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Порядок №76), бронювання військовозобов`язаних, зазначених у пункті 1 цього Порядку, здійснюється засобами Порталу Дія за списками, які формуються керівником державного органу, критично важливого підприємства, критично важливої установи або уповноваженою ним особою.
Відповідно до п. 29, 30 Порядку №76 протягом 72 годин з моменту формування списку засобами Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів переведення військовозобов`язаного на спеціальний військовий облік на строк дії відстрочки здійснюється автоматично у разі, коли військовозобов`язаний: перебуває на військовому обліку; перебуває у трудових відносинах з державним органом, критично важливим підприємством, критично важливою установою; уточнив персональні дані, зазначені у пункті 2 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 11 квітня 2024 р. №3633-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку”; не перебуває у розшуку.
Інформація (відомості, дані) про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (бронювання) відображається у військово-обліковому документі в електронній формі.
З наведених норм Порядку №76 вбачається, що відповідач не здійснює опрацювання заяв про бронювання працівників, поданих засобами Порталу Дія, та не ухвалює відповідних рішень про бронювання працівників. Обробка даних здійснюється автоматично виходячи з інформації, яка наявна у відповідних державних реєстрах, в тому числі в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Враховуючи, що відповідач несе відповідальність виключно за достовірність інформації, внесеної до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, тому він не ухвалював управлінських рішень про відмову у бронюванні позивача за критично важливим підприємством.
Здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Оскільки позивач не оскаржує правомірність внесення інформації до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, тому відповідач не вважається таким, що порушив права позивача у спорі, що виник.
Зважаючи на наведене в сукупності, враховуючи заявлені позивачем підстави позову, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача у правовідносинах, що виникли.
Решта доводів представника позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не змінюють. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду. 

Суддя 	Валентин ГАРАЩЕНКО