Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.05.2026  	Справа №607/6082/26 Провадження №2/607/4058/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
без участі сторін,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину та

У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
20 березня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши аліменти у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У цьому шлюбі у подружжя народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2020 року (справа № 607/27241/19) з ОСОБА_2 стягуються на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. 
Позивач вказує, що відповідач офіційно працевлаштований, отримує регулярний дохід, придбав житло, а тому розмір аліментів, які він сплачує, є занадто низьким. Крім того, позивач постійно витрачає кошти на оздоровлення та лікування сина, здійснює інші витрати, пов`язані з потребами дитини, при заробітній платі у розмірі 9 600 грн.
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України), не скористався.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2026 року відкрито провадження у цій цивільній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач у судове засідання не з`явилася будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності.
У судове засідання відповідач не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, проте подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій також визнав позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.
ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини, встановлені судом
08 травня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня
2021 року (справа № 607/6031/21) розірвано (а.с. 10, 11).
У вказаному шлюбі у сторін народився син – ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 2625, місце реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції (а.с. 7).
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2026/004193824 від 16 березня 2026 року, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 07 листопада 2014 року (а.с. 8).
Судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області
від 06 травня 2020 року (справа № 607/27241/19), стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 21 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9).
Згідно з довідкою про доходи № ЗУП00000011 від 09 лютого 2026 року, виданою
ТОВ «Преміум Фінанс», ОСОБА_1 працює на посаді касира операційної каси, загальна сума її доходу за період з 01 серпня 2025 року по 31 січня 2026 року становить 57 296,27 грн (а.с. 12).
У відповіді № 2731592 від 13 травня 2026 року з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_2 ,
РНОКПП: НОМЕР_2 , з 1 кварталу 2025 року по 1 квартал 2026 року отримав дохід –
144 175,92 грн.
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків (частина друга); сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя).
Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
2.2. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 1989 року держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Сімейний кодекс України (далі – СК України) визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів (частина перша статті 1).
Як вказано у статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно з вимогами частини першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частини перша – третя статті 181 СК України).
Системне тлумачення зазначених норм дає підстави для висновку, що дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).
2.3. Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
У роз`ясненнях, зазначених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вказано, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України (див. пункт 17).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» від 03 грудня 2025 року № 4695-ІХ у 2026 році встановлені наступні розміри прожиткового мінімуму на одну особу для дітей віком до 6 років – 2 817 грн; для дітей віком від 6 до 18 років – 3 512 грн.
Зі змісту статті 183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину – однієї чверті, на двох дітей – однієї третини, на трьох і більше дітей – половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. 
Частиною першою статті 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України можна дійти висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Тож у зв`язку із суттєве покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, водночас значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Суд при цьому вказує, що загальноприйнятним є розмір аліментів на одну дитину, що узгоджується з приписами пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України та частиною п`ятою статті 183 СК України.
Враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами. Доказів, які б спростовували доводи, наведені позивачем та встановлені судом, відповідач не надав, а також визнав вказаний позов.
При визначенні розміру аліментів суд враховує факт проживання неповнолітньої дитини з матір`ю, вік дитини, стан її здоров`я та матеріальне становище, матеріальний стан позивача, вартість життя на цей час і необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб, розвитку та здоров`я дитини, а також матеріальне становище платника аліментів та вважає обґрунтованими аліменти у розмірі (однієї четвертої) частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Визначення аліментів у такому розмірі не становитиме для платника аліментів надмірного тягаря і не може негативно вплинути на матеріальне забезпечення відповідача, з огляду на його матеріальний стан, розмір отриманого доходу та визнання ним позову.
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
3.1. Ураховуючи наведене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Суд керується виключно інтересами дитини та вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини.
Суд звертає увагу сторін, що відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
При цьому, суд зауважує, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.
3.2. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача.
Враховуючи той факт, що позов про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину задоволено повністю, а позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача
ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.
Керуючись статтями 2, 4, 12 – 13, 19, 76 – 78, 141, 223, 247, 258 – 268, 273 – 274, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину – задовольнити.
2. Збільшити розмір аліментів, які стягуються за судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2020 року (справа № 607/27241/19) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 листопада 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.
3. Стягувати з  ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) аліменти на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , у розмірі (однієї четвертої) частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
4. Стягнення за судовим наказом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 травня 2020 року (справа № 607/27241/19) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 листопада
2019 року та до досягнення дитиною повноліття – припинити з дня набрання цим рішенням законної сили.
5. Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одну) гривню 20 (двадцять) копійок.
6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
7. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
8. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
9. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 травня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддя    	Т. І. Якімець