Справа №461/1777/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року            м.Львів
в складі:
головуючого судді    Радченка В.Є. 
з участю: 
секретаря судового засідання    Яцишин В.А.
позивача         ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), до Львівського комунального підприємства «Княже місто» (адреса: 79000, м. Львів, вул. Тиха, 5, код ЄДРПОУ: 20774241) про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок неналежного виконання обов`язків з утримання будинку та прибудинкової території, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Львівського комунального підприємства «Княже місто» про відшкодування матеріальної шкоди.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 13.02.2026 року приблизно о 16 год. 50 хв. у м. Львові по вул. Шота Руставелі, 32 на належний йому автомобіль марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , впала брила льоду (снігу) з даху будинку, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Посилаючись на те, що пошкодження автомобіля виникло внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків щодо утримання будинку, позивач просить стягнути з ЛКП «Княже місто» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 44 054,14 грн, витрати на проведення незалежної експертизи у розмірі 8 700,00 грн, а всього 52 754,14 грн, а також судові витрати.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.03.2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання документа, що підтверджує сплату судового збору.
31.03.2026 року позивачем на виконання вимог ухвали суду подано докази сплати судового збору та усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.04.2026 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначивши судове засідання на 20.04.2026 року о 13 год. 30 хв.
20.04.2026 року представником відповідача через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку для подання відзиву, яке мотивовано тим, що копія позовної заяви з доданими до неї документами на адресу відповідача не надходила, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості ознайомитися зі змістом позовних вимог та підготувати обґрунтований відзив.
22.05.2026 року представником відповідача повторно через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю забезпечити явку представника відповідача в судове засідання.
Відомості про подання відповідачем відзиву на позовну заяву матеріали справи не містять.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та надав аналогічні пояснення.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання процесуальних документів через підсистему «Електронний суд», про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву до суду не подав. При цьому представник відповідача втретє не з`явився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про його проведення.
Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач звернувся до Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області із заявою про те, що 13.02.2026 року приблизно о 16 год. 50 хв. у м. Львові по вул. Шота Руставелі, 32 на належний позивачу транспортний засіб марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , впала брила льоду (снігу) з даху будинку, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. За результатами її розгляду працівниками поліції проведено перевірку, за наслідками якої листом від 25.02.2026 року повідомлено, що відомостей, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення, не встановлено, у зв`язку з чим перевірку припинено. Одночасно під час опрацювання звернення поліцією направлено запит до Галицької районної адміністрації з метою встановлення власника (балансоутримувача) будинку.
На підтвердження розміру заявленої до стягнення матеріальної шкоди позивачем подано звіт про визначення вартості матеріального збитку, відповідно до якого вартість матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу, становить 44 054,14 грн. Крім того, позивачем понесено витрати на проведення незалежної оцінки у розмірі 8 700,00 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем також долучено копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, фотознімки пошкодженого автомобіля, матеріали перевірки, лист Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області та інші письмові докази, які доводять факт пошкодження автомобіля, але не доводять за яких обставин автомобіль позивача отримало пошкодження.
Оцінюючи доводи позивача, досліджені у судовому засіданні докази та надаючи їм оцінку відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.
Для покладення цивільно-правової відповідальності необхідною є наявність у сукупності шкоди, протиправної поведінки, причинного зв`язку між такою поведінкою та заподіяною шкодою, а також вини особи. Відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає можливість покладення обов`язку з відшкодування шкоди.
Предметом доказування у даній справі є встановлення факту заподіяння шкоди, її розміру, наявності протиправної поведінки відповідача, причинного зв`язку між такою поведінкою та заподіяною шкодою, а також вини відповідача.
З огляду на наведене суд перевіряє, чи підтверджуються зазначені обставини належними, допустимими та достатніми доказами, поданими позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог.
На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем долучено матеріали перевірки, лист Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області, фотознімки пошкодженого транспортного засобу, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, звіт про визначення вартості матеріального збитку, документи, що підтверджують понесені витрати на проведення незалежної оцінки, а також інші письмові докази.
Разом із тим суд приходить до висновку, що зазначені докази як окремо, так і в їх сукупності не підтверджують усіх юридично значимих обставин, необхідних для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності.
Так, матеріали перевірки та лист Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області підтверджують лише факт звернення позивача до правоохоронного органу та проведення відповідної перевірки за його заявою. При цьому за результатами перевірки будь-яких відомостей, які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення, не встановлено, у зв`язку з чим перевірку припинено. Крім того, зі змісту зазначеного листа вбачається, що працівниками поліції лише направлено запит до Галицької районної адміністрації з метою встановлення власника (балансоутримувача) будинку. Отже, вказаний документ не містить висновків щодо наявності протиправної поведінки відповідача, причинного зв`язку між його діями чи бездіяльністю та пошкодженням транспортного засобу, а також не підтверджує наявності підстав для покладення саме на відповідача обов`язку з відшкодування заявленої шкоди.
Долучені до матеріалів справи фотознімки підтверджують лише наявність механічних пошкоджень транспортного засобу, однак самі по собі не можуть свідчити про причини їх виникнення, механізм утворення пошкоджень, а також про те, що такі пошкодження настали саме внаслідок протиправної поведінки відповідача.
Особливу увагу суд звертає на поданий позивачем звіт про визначення вартості матеріального збитку.
Із зазначеного звіту вбачається, що його предметом є визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, а також вартості відновлювального ремонту автомобіля. Разом із тим наведений документ містить виключно висновок суб`єкта оціночної діяльності щодо вартості можливих відновлювальних робіт та розміру матеріального збитку.
Водночас зазначений звіт не встановлює обставин заподіяння шкоди, не містить висновків щодо причин її виникнення, не підтверджує протиправності поведінки відповідача, не встановлює причинного зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача та пошкодженням транспортного засобу, а також не підтверджує вини відповідача.
Сам по собі звіт про визначення вартості матеріального збитку підтверджує лише визначений оцінювачем розмір можливих витрат на відновлення транспортного засобу та не є беззаперечним доказом наявності підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності.
Крім того, суд враховує, що визначення вартості матеріального збитку саме по собі не свідчить про обов`язок відповідача відшкодовувати таку шкоду, оскільки для застосування положень статті 1166 ЦК України необхідним є встановлення усіх елементів складу цивільного правопорушення у їх сукупності, а не лише розміру заявлених до стягнення збитків.
За таких обставин поданий позивачем звіт про визначення вартості матеріального збитку підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі та не може бути самостійною і достатньою підставою для задоволення позову.
Наявність документа, який визначає розмір можливих збитків, не звільняє позивача від обов`язку довести належними та допустимими доказами факт виникнення цивільно-правової відповідальності саме відповідача. За відсутності таких доказів визначений оцінювачем розмір шкоди сам по собі не є достатньою правовою підставою для її стягнення.
Наведений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.07.2019 у справі № 909/374/18, відповідно до якої для покладення обов`язку з відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України позивач повинен довести наявність шкоди, протиправність поведінки відповідача та причинний зв`язок між такою поведінкою і заподіяною шкодою, тоді як відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає цивільно-правову відповідальність.
У даній справі позивачем доведено факт пошкодження належного йому транспортного засобу та надано докази на підтвердження визначеного ним розміру матеріальної шкоди. Разом із тим належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували протиправність поведінки саме відповідача, причинний зв`язок між його діями чи бездіяльністю та заподіяною шкодою, а також наявність передбачених законом підстав для покладення на нього цивільно-правової відповідальності, матеріали справи не містять.
Суд звертає увагу, що відповідно до статей 76–81 ЦПК України саме на позивача покладено процесуальний обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. При цьому суд не може ґрунтувати свої висновки на припущеннях або усувати недоліки доказової бази сторони, оскільки це суперечило б принципам змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.
Оцінивши кожен доказ окремо та всі докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого належного підтвердження під час судового розгляду, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові – на позивача.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати, у тому числі зі сплати судового збору, залишаються за ним.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76–81, 89, 141, 258, 259, 263–265, 268, 273 ЦПК України, статтями 15, 16, 22, 1166 ЦК України, суд, –

ВИРІШИВ: 

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), до Львівського комунального підприємства «Княже місто» (адреса: 79000, м. Львів, вул. Тиха, 5, код ЄДРПОУ: 20774241) про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок неналежного виконання обов`язків з утримання будинку та прибудинкової території.
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського Апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Є. Радченко