ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/298/25  Номер провадження 22-ц/814/561/26	Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є. А.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду
цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О., 
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Жага Едуард Григорович,

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18 липня 2025 року (повний текст рішення складено 25 липня 2025 року)

у справі за позовом заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області, в інтересах держави в особі Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2025 року заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки.
Прокурор мотивував позов тим, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 05 жовтня 2018 року № 4-3929/15-18-сг ОСОБА_2 отримав у приватну власність земельну ділянку площею 2,0000 га кадастровий номер 1221486800:01:072:0015 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.
Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1221486800:01:072:0015 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 жовтня 2018 року (номер відомостей про речове право 28358776).
У подальшому, зазначену земельну ділянку продано на підставі договору купівлі-продажу № 1677 від 22 листопада 2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алмаз-видобуток».
Крім того, наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 20 червня 2019 року № 4326-сг затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 на території Селецької сільської ради Оржицького (нині - Лубенського) району Полтавської області, та надано останньому земельну ділянку площею 1,9883 га кадастровий номер 5323685900:00:008:0017.
Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5323685900:00:008:0017 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01 серпня 2019 року (номер відомостей про речове право 32195088).
Вище зазначену земельну ділянку продано на підставі договору купівлі-продажу № 143 від 10 лютого 2021 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав 10 лютого 2021 року.
Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 отримав у приватну власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2,000 га кадастровий номер 1221486800:01:072:0015 та земельну ділянку площею 1,9883 га кадастровий номер 5323685900:00:008:0017. 
Прокурор вважає, що вказане свідчить про те, що ОСОБА_2 на час отримання спірної земельної ділянки (наказ № 4326-сг від 20 червня 2019 року) використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (наказ № 4-3929/15-18-сг від 05 жовтня 2018 року).
З огляду на це, земельна ділянка площею 1,9883 га, кадастровий номер 5323685900:00:008:0017, що знаходиться на території Лубенського району Полтавської області вибула із земель комунальної власності внаслідок незаконного використання ОСОБА_2 права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, поза волею її власника - Українського народу та держави.
Тобто, як вказує прокурор, ОСОБА_2 використавши своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норми безоплатної передачі земельних ділянок даного виду використання, всупереч статей 116, 118, 121 ЗК України, повторно отримав безоплатно у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Оржицької територіальної громади Лубенського району, кадастровий номер 5323685900:00:008:0017.
Позивач просив задовольнити позовні вимоги та стягнути судові витрати з відповідача.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 18 липня 2025 року позов задоволено.
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 1,9883 га кадастровий номер 5323685900:00:008:0017.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавської обласної прокуратури судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн.
Судове рішення мотивоване доведеністю позовних вимог.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
Не погодившись з рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 18 липня 2025 року його в апеляційному порядку оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Позиція учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.
Стверджує, що на момент придбання земельної ділянки відповідачем право власності попереднього власника не ставилося під сумнів, відповідно, спірна земельна ділянка «не може бути витребувана у відповідності статті 388 ЦК України.
Вказує, що судом порушено право відповідача на мирне володіння майном, яке отримано законним шляхом, тобто добросовісно набуто у власність.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вказує, що спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності протиправно, поза волею Українського народу та територіальної громади Оржицької селищної ради, а тому існують всі правові підстави для витребування спірної земельної ділянки з кадастровим номером 5323685900:00:008:0017 з незаконного володіння (власності) відповідача ОСОБА_1 на користь держави в особі Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області на підставі статей 388, 396 ЦК України.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
В судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила рішення місцевого суду залишити без змін, як законне, обґрунтоване та вмотивоване.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Жаги Е.Г. надійшла до суду апеляційної інстанції заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності ОСОБА_1 , в якій останній вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 05 жовтня 2018 року № 4-3929/15-18-сг ОСОБА_2 отримав у приватну власність земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 1221486800:01:072:0015 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.
Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1221486800:01:072:0015 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 жовтня 2018 року (номер відомостей про речове право 28358776).
Вище зазначену земельну ділянку було продано на підставі договору купівлі-продажу № 1677 від 22 листопада 2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алмаз-видобуток».
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 20 червня 2019 року № 4326-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 на території Селецької сільської ради Оржицького (нині - Лубенського) району Полтавської області, та надано останньому земельну ділянку площею 1,9883 га кадастровий номер 5323685900:00:008:0017.
Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5323685900:00:008:0017 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01 липня 2019 року (номер відомостей про речове право 32195088), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 квітня 2024 року № 372503792.
Вище зазначену земельну ділянку продано на підставі договору купівлі-продажу № 143 від 10 лютого 2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку зареєстроване у Державному реєстрі речових прав 10 лютого 2021 року.
Позиція апеляційного суду
Щодо правових підстав представництва прокурором інтересів держави
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право представляти інтереси інших суб`єктів, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.
Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.
Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Відповідно до частини 4 статті 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
В силу положень частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Зазначені вимоги, у даній справі, дотримано та обґрунтовано підстави для реалізації прокуратурою права вживати заходи представницького характеру на захист інтересів держави в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру».
Щодо спірних правовідносин
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Частинами першою, другою статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.
Частиною першою статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Згідно з пунктом «в» частини третьої, частиною четвертою статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
За змістом пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 га.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 186-1 ЗК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року в справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).
Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (сплатно чи безоплатно) (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21)).
За висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).
Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).
ОСОБА_1 , заперечуючи можливість витребування спірної земельної ділянки, зазначає, що він є добросовісним набувачем.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 придбав спірну земельну ділянку у ОСОБА_2 , який не мав права на її отримання.
Сторонами не оспорюється, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 20 червня 2019 року № 4326-сг затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 на території Селецької сільської ради Оржицького (нині - Лубенського) району Полтавської області, та надано останньому земельну ділянку площею 1,9883 га кадастровий номер 5323685900:00:008:0017, при цьому, ОСОБА_2 раніше вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки з таким цільовим призначенням, що свідчить про те, що ця ділянка вибула з володіння держави поза її волею.
На підтвердження заявлених позовних вимог прокурором, до суду першої інстанції, надано ухвалу Оржицького районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2024 року у справі № 543/850/24, з якої вбачається, що ОСОБА_2 обвинувачувався органом досудового розслідування у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 190 КК України. 
Відповідно до пред`явленого обвинувачення «23 жовтня 2018 року ОСОБА_2 , достовірно знаючи про те, що згідно вимог частини четвертої статті 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання, а також те, що він раніше використав своє право на отримання земельної ділянки із земель державної власності в розмірі 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, маючи умисел, спрямований на заволодіння шляхом обману земельною ділянкою державної форми власності, діючи умисно, з корисливих мотивів, подав через представника по нотаріально завіреній довіреності Миколаєнка І.В., до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області, яке розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Уютна, 23, заяву від 23 жовтня 2018 року про надання йому дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Селецької сільської ради Оржицького району Полтавської області, до якої умисно внесено завідомо неправдиві відомості про юридично значимий факт, а саме про те, що він раніше не скористався своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Далі, представник за нотаріальною довіреністю Миколаєнко І.В. від імені ОСОБА_2 , продовжуючи свої дії, 07 червня 2019 року подав до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області заяву про затвердження раніше розробленого проєкту землеустрою відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 1,9883 га та передачі її у власність, яка розташована на території Селецької сільської ради Оржицького району Полтавської області, з кадастровим номером 5323685900:00:008:0017.
На підставі поданих заяв Головним управління Держгеокадастру у Полтавській області, будучи впевненим в обов`язковості передачі земельної ділянки останньому, відсутності підстав для відмови у виділенні ділянки, правдивості наданої інформації, видано наказ №4326-СГ від 20 червня 2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено раніше розроблену документацію щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 1,9883 га, на території Селецької сільської ради Оржицького району Полтавської області та надано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 5323685900:00:008:0017 для ведення особистого селянського господарства.
Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 червня 2019 року.
Внаслідок вказаних умисних протиправних дій ОСОБА_2 довів правопорушення до кінця, отримав можливість володіти та розпоряджатися майном у виді земельної ділянки в межах Оржицького району Полтавської області на території Селецької сільської ради площею 1,9883 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5323685900:00:008:0017, ринкової вартістю 64487,89 грн».
Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2024 року клопотання обвинуваченого ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності, на підставі статті 49 КК України задоволено.
Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 190 КК України на підставі пункту 2 частини першої статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження №42024172040000027 від 11 квітня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_2 за частиною першою статті 190 КК України закрито на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності.
Цивільний позов, заявлений начальником Оржицького відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Гончаренком В.М. інтересах Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням залишено без розгляду.
Отже, з ухвали Оржицького районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2024 року вбачається, що ОСОБА_2 був звільнений від кримінальної відповідальності із нереабілітуючих підстав, оскільки в його діях був склад кримінального проступку, який встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили 01 грудня 2024 року, що, в свою чергу, вказує на недобросовісність отримання спірної земельної ділянки.
Тобто, повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом державної влади, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель сільськогосподарського призначення.
З відомостей з державного реєстру речових прав вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (як керівник фермерського господарства «СЛОЛАН») 15 липня 2019 року уклали договір оренди землі строком на 25 років 5 місяців 16 днів з правом пролонгації, тобто інформацією про спірну земельну ділянку ОСОБА_1 володів досить тривалий час та повинен був проявити розумну обачність під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5323685900:00:008:0017.
Суд першої інстанції, встановивши всі обставини справи та характер спірних правовідносин, правильно застосувавши норми матеріального права, зробив обґрунтований висновок, щодо витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає, що витребування не порушуватиме принципу пропорційності втручання у право власності відповідача, перешкод для витребування земельної ділянки на підставі статті 388 ЦК України не встановлено.
Недотримання чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок є порушенням суспільного інтересу на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку, передбаченому законом.
Обставин того, що у зв`язку із витребуванням у ОСОБА_1 спірної земельної ділянки останній нестиме «індивідуальний надмірний тягар» судом не встановлено, відповідач не навів вмотивованих обґрунтувань, підтверджених належними доказами, про настання для нього негативних наслідків як особи, яка постраждала від такого втручання, тому відсутні підстави вважати непропорційним втручання у мирне володіння майном (постанова Верховного Суду від 09 вересня 2024 року у справі №136/349/22).
Критеріями втручання у право на мирне володіння майном на підставі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право власності повинне мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.
Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), пункт 100).
Колегія суддів вважає, що судове рішення спрямоване на захист порушеного права позивача (в особі органу місцевого самоврядування) на майно, а також переслідує загальносуспільні цілі з утвердження у державі суспільного правопорядку, недопустимості незаконного позбавлення осіб їхніх прав на нерухоме майно.
Витребування належної державі земельної ділянки з володіння відповідача не порушуватиме критерії пропорційності втручання у право останнього, сприятиме забезпеченню справедливого балансу між інтересами сторін спору та не свідчить про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
У контексті забезпечення справедливого балансу між інтересами сторін спору, відповідач, з володіння якого витребовується нерухоме майно, не позбавлений можливості відновити права на підставі частини першої статті 661 ЦК України, пред`явивши вимогу до особи, в якої було придбано майно, про відшкодування збитків.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог щодо витребування земельної ділянки, а доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду.
Отже, рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18 липня 2025 року слід залишити без змін.
Щодо судових витрат 
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрат за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Жага Едуард Григорович – залишити без задоволення.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 18 липня 2025 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 травня 2026 року.

Головуючий        В.П. Пікуль 

Судді         Т.В. Одринська

О.О. Панченко