Справа № 420/36860/23 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,  
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період починаючи з 11 грудня 2022 року по 21 лютого 2023 року, з 07 березня 2023 року по 20 березня 2023 року, 18 травня 2023 року по 11 червня 2023 року з урахуванням фактично виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 11 грудня 2022 року по 21 лютого 2023 року, з 07 березня 2023 року по 20 березня 2023 року, 18 травня 2023 року по 11 червня 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач приймав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в окремі періоди з грудня 2022р. по червень 2023р. У зв`язку із цим, для виплати додаткової грошової винагороди, відповідачу направлено адвокатський запит від 23.10.2023р. із відповідними додатками, проте на теперішній час, на переконання позивача, він протиправно та безпідставно не отримав додаткової грошової винагороди за безпосередню участь у бойових діях.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 січня 2025 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01 лютого 2023 року по 21 лютого 2023 року, з 07 березня 2023 року по 20 березня 2023 року, з 18 травня 2023 року по 31 травня 2023 року, з 01 червня 2023 року по 11 червня 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі – Постанова № 168), у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01 лютого 2023 року по 21 лютого 2023 року, з 07 березня 2023 року по 20 березня 2023 року, з 18 травня 2023 року по 31 травня 2023 року, з 01 червня 2023 року по 11 червня 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.
Постановою Верховного Суду від 19.05.2025 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 січня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум - скасовано, а справу №420/36860/23 в цій частині направлено на новий судовий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.
11.06.2025 року адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та після проведення автоматичного розподілу справу призначено до розгляду судді Андрухіву В.В.
Ухвалою від 16.06.2025 року прийнято до розгляду вказану справу. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Витребувано від військової частини НОМЕР_1 копії витягів з журналів обліку ведення бойових дій щодо позивача за період з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року.
20.06.2025 року від представника відповідача військової частини НОМЕР_1 надійшли додаткові пояснення на позов, в яких відповідач зазначає, що лише за результатом наявності сукупності документальних підстав, визначених абзацом 3 пункту 3 Окремого доручення, можливо достовірно встановити та підтвердити факт безпосередньої участі особи у бойових діях для цілей нарахування та виплати додаткової винагороди у розрахунку 100 000 грн на місяць. Виплата додаткової винагороди у підвищеному розмірі могла бути виплачена Позивачеві лише на підставі довідки органу військового управління, у відрядженні до якого перебував Позивач, на підставі вимог абзацу 4 пункту 3 Окремого доручення. Разом із тим, такого документу не тільки не надано Позивачем, вказаний документ також відсутній і у Військової частини НОМЕР_1 . З огляду на встановлену судами під час попереднього розгляду відсутність записів в Журналі бойових дій військової частини НОМЕР_3 щодо виконання Позивачем бойових (спеціальних) завдань, безпосередньої участі у бойових діях протягом січня 2023, а також відсутність інших документів, що могли би підтвердити участь у бойових діях або заходам протягом спірного періоду, поза розумним сумнівом можна констатувати, що фактичні підстави для видачі такої довідки відсутні взагалі. У розпорядженні Військової частини НОМЕР_1 аналогічні відомості та документи також відсутні, оскільки Позивач у спірний період у військовій частині НОМЕР_1 рахувався як тимчасово відсутній (перебував у відрядженні), не виконував бойові накази (розпорядження) командира військової частини НОМЕР_1 та не був у його підпорядкуванні, що має наслідком не здійснення фіксації ходу виконання Позивачем бойових завдань під час перебування у відрядженні, оскільки Окремим дорученням передбачені форма і порядок здійснення такого інформування у подібному випадку з боку військового формування, куди відряджений військовослужбовець, для цілей нарахування і виплати додаткової винагороди. Таким чином, матеріали даної справи не містять документів щодо безпосередньої участі Позивача у бойових діях або заходах протягом січня 2023, складення яких передбачено Окремим дорученням.
Ухвалою від 26.03.2026 року у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі № 420/36860/23 до встановлення правонаступника військової частини НОМЕР_1 – відмовлено. Залучено до участі у справі № 420/36860/23 в якості другого відповідача – військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ). Розгляд адміністративної справи № 420/36860/23 розпочато спочатку.
01.04.2026 року від представника відповідача військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого останній з позовними вимогами не погоджується та просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що наразі не встановлено, чи була передана компетенція військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 , або іншого суб`єкта владних повноважень; зазначена директива уповноважує військову частину НОМЕР_2 лише прийняти від розформованої військової частини НОМЕР_1 матеріальні засоби (які і так належали їй на праві узуфрукта державного майна і перебували на її бухгалтерському обліку через наявність статусу розпорядника бюджетних коштів 3 рівня), та продовжено організаційне підпорядкування особового складу розформованої військової частини, реалізоване у відповідних наказах по особовому складу про переміщення в штат військової частини НОМЕР_2 («…дислокувати на попередніх фондах, підпорядкувати командиру військової частини НОМЕР_2 …»).
Також, представник відповідача зазначає, що позивач відповідно до витягів із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.11.2022 №261 та від 23.02.202. №54 з 06.11.2022 по 22.02.2023 перебував у відрядженні в оперативному підпорядкуванні НОМЕР_5 омбр та військової частини НОМЕР_3 . При цьому, відповідно до витягів із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 10.12.2022 №289 та від 22.02.2023 №53, ОСОБА_1 з 10.12.2022 по 22.12.2022 перебував у оперативному підпорядкуванні оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та виконував бойові завдання, перебуваючи у відрядженні до військової частини НОМЕР_3 . Згідно з Журналом бойових дій військової частини НОМЕР_3 , розпочатого 11.12.2022 (ЖОЖ 13/1 №66дск), військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 виконували бойові завдання в період: 11.12.2022, 23.12.2022, 26.12.2022, 30.12.2022, 07.02.2023, 14.02.2023, 21.02.2023, 22.02.2023. Таким чином, дані щодо виконання Позивачем бойових завдань протягом січня 2023 року в Журналі бойових дій відсутні. Таким чином, виплата додаткової винагороди у підвищеному розмірі могла бути виплачена Позивачеві лише на підставі довідки органу військового управління, у відрядженні до якого перебував Позивач, на підставі вимог абзацу 4 пункту 3 Окремого доручення. Разом із тим, такого документу не тільки не надано Позивачем, вказаний документ також відсутній і у розпорядженні Відповідачів.
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26.02.2022р., у відповідності до копії військового квитка серії НОМЕР_6 , проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що також підтверджується витягами з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2022р. №20 та від 01.09.2023р. №245.
Військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 видані довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, про те, що він дійсно в період з 07.03.2023р. по 20.03.2023р. та з 11.12.2022р. по 21.02.2023р. брав участь у заходах, не необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у м.Бахмут Донецької області та з 18.05.2023р. по 11.06.2023р. у Харківській області (вказані довідки є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій (особи з інвалідністю внаслідок війни).
Відповідно до витягів із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.11.2022р. №261 та від 23.02.2023р. №54, ОСОБА_1 з 06.11.2022р. по 22.02.2023р. перебував у відрядженні в оперативному підпорядкуванні НОМЕР_5 омбр (Військова частина НОМЕР_3 ).
При цьому, відповідно до витягів із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.12.2022р. №289 та від 22.02.2023р. №53 ОСОБА_1 з 10.12.2022р. по 22.12.2022р. перебував у оперативному підпорядкуванні оперативного угрупування військ “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_3 від 23.03.2023р. №130, ОСОБА_1 у період, починаючи з 01.02.2023р. по 21.02.2023р. виконував бойові (спеціальні) завдання відповідно до бойового розпорядження командувача ОУВ “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, в ОУВ “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” та на території Бериславського району Херсонської області.
У довідці вказана підстава її надання: бойові розпорядження, бойові накази командира, Журнал бойових дій, рапорт командира.
Згідно з Журналом бойових дій Військової частини НОМЕР_3 , розпочатого 11.12.2022р. (ЖОЖ 13/1 №66дск), військовослужбовці військової частини виконували бойові завдання в період: 11.12.2022р., 23.12.2022р., 26.12.2022р., 30.12.2022р., 07.02.2023р., 14.02.2023р., 21.02.2023р., 22.02.2023р.
З витягу з Журналу обліку ведення бойових дій Військової частини НОМЕР_1 з 07.03.2023р. по 04.08.2023р. вбачається, що ОСОБА_1 на підставі бойового наказу командира направлений 07.03.2023р. для проведення посилення та часткової ротації на позиціях роти вогневої підтримки, а 20.03.2023р. виведено з оперативного підпорядкування під час виконання бойового завдання в м.Бахмут Донецької області (на підставі бойового наказу командира).
Витягом з Журналу обліку ведення бойових дій Військової частини НОМЕР_1 з 23.05.2023р. по 09.06.2023р. підтверджується, що позивач виконував бойові завдання у відповідності до бойового розпорядження командира, у тому числі на виконання бойових наказів командира.
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05.07.2023р. №354 “Про результати службового розслідування”, вбачається, що значна кількість подій у районах бойових дій не була зафіксована у Журналі бойових дій (станом на березень 2023р.).
За змістом листа Військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2023р. №2/6243, який був направлений на адресу представника ОСОБА_1 - адвоката Мандрика В.В., протягом березня 2023р. особовий склад Військової частини НОМЕР_1 виконував бойові (спеціальні) завдання на Бахмутському напрямку в оперативному підпорядкуванні командування Військової частини НОМЕР_7 , у розпорядженні командування Військової частини НОМЕР_1 відсутні всі необхідні відомості та документи, що є підставою для нарахування та виплати підвищеного розміру додаткової винагороди за березень 2023р. військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 .
Наказами командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) “Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям”, згідно з постановою Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28.02.2022р. №168, наказано виплатити додаткову винагороду військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 , у тому числі ОСОБА_1 у розмірі 30000 грн, пропорційно до розрахунку на місяць:
- від 01.01.2023р. №3 за період з 01.12.2022р. по 31.12.2022р.;
- від 01.02.2023р. №17 за період з 01.01.2023р. по 31.01.2023р.;
- від 23.03.2023р. №67 за лютий 2023р.;
- від 30.04.2023р. №181 за березень 2022р.;
- від 30.05.2023р. №269 за квітень 2023р.;
- від 26.06.2023р. №343 за травень 2023р. на підставі рапорту командира РВП на адресу командира Військової частини НОМЕР_1 ;
- від 05.07.2023р. №356 за червень 2023р. на підставі рапорту командира РВП на адресу командира Військової частини НОМЕР_1 ;
- від 03.08.2023р. №433 за липень 2023р. на підставі рапорту командира РВП на адресу командира Військової частини НОМЕР_1 ;
- від 03.09.2023р. №507 за серпень 2023р. на підставі рапорту командира РВП на адресу командира Військової частини НОМЕР_1 ;
- від 03.10.2023р. №551 за вересень 2023р. на підставі рапорту командира РВП на адресу командира Військової частини НОМЕР_1 .
У відповідності до довідки про доходи від 29.11.2023р. №4/6211, ОСОБА_1 Військовою частиною НОМЕР_1 у 2022р. нараховано додаткову винагороду, а саме: з 26.02.2022р. по 28.02.2022р. - 3214,29 грн; за березень 2022р. - 30000 грн.; за квітень 2022р. - 30000 грн.; за травень 2022р. - 30000 грн.; за червень 2022р. - 30000 грн.; за липень 2022р. - 30000 грн.; за серпень 2022р. - 30000 грн.; за вересень 2022р. - 30000 грн.; за жовтень 2022р. - 30000 грн.; за листопад 2022р. - 86000 грн; за грудень 2022р. - 97741,94 грн.
Відповідно до довідки про доходи від 29.11.2023р. №4/6212, позивачу Військовою частиною НОМЕР_1 у 2023р. нараховано додаткову винагороду, а саме: за січень 2023р. - 30000 грн.; за лютий 2023р. - 28928,57 грн; за березень 2023р. - 30000 грн.; за квітень 2023р. - 30000 грн.; за травень 2023р. - 30000 грн.; за червень 2023р. - 30000 грн.; за липень 2023р. - 25161,29 грн; за серпень 2023р. - 30000 грн.; за вересень 2023р. - 28000 грн.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального і правового захисту, гарантії в економічній, соціальній та політичній сферах щодо сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано положеннями Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991р. №2011-XII.
За приписами ч.1 ст.9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991р. №2011-XII, дія якого, в силу приписів ч.1 ст.3, поширюється в тому числі на військовослужбовців правоохоронних органів спеціального призначення, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У ч.2 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абз.1 та 2 ч.4 ст.9 цього Закону, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, а також Закону України “Про правовий режим воєнного стану” від 12.05.2015р. №389-VIII, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/202 (затв. Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX), введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб. 
Як передбачено у ст.1 Закону №389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або ж в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
За змістом ст.16 Закону №389-VIII, за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені у відповідності до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням та здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.
У розумінні ст.1 Закону України “Про оборону України” від 06.12.1991р. №1932-XII, військові формування - це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань та частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями та призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності та національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
Відповідно до ст.12 Закону №1932-XII, участь в обороні держави разом з Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 і №69, 28.02.2022р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” №168.
Ця постанова набрала чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022р.
Постановами Кабінету Міністрів України від 22.03.2022р. №350, від 01.07.2022р. №754, від 27.09.2022р. №1066, від 08.10.2022р. №1146, від 20.01.2023р. №43 до цієї Постанови №168 були внесені відповідні зміни та доповнення.
За правилами п.1 Постанови №168 (зі змінами, внесеними згідно з Постановами від 07.03.2022р. №217 від 22.03.2022р. №350) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми “єПідтримка”, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки, оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір додаткової винагороди збільшується до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення. 
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). 
Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022р. №793 в абз.1 п.1 Постанови №168 слова і цифри “додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. щомісячно” замінено словами і цифрами “додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць”.
При цьому, у постанові від 06.04.2023р. у зразковій справі №260/3564/22, яка набрала законної сили, Верховний Суд дійшов висновку, що зміст внесених Постановою №793 змін до Постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди, а саме “до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць” замість “ 30000 грн. щомісячно” не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, а визначена Урядом “пропорційність” із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.
Таким чином, на підставі аналізу наведених норм чинного законодавства України можна дійти висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. на місяць є складовою грошового забезпечення, що виплачується військовослужбовцям на період воєнного стану та, відповідно, підлягає збільшенню до - 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі останніх у бойових діях, а також забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Як зауважив Верховний Суд у постанові від 22.11.2023р. у справі № 520/690/23, текстуальний виклад частини п.1 Постанови №168 має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого могла бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав. 
Реалізація даних приписів Постанови №168, як це констатовано у постанові Верховного Суду від 21.12.2023р. у справі №200/193/23, вимагала визначення порядку й умов виплати додаткової винагороди із метою встановлення переліку бойових дій та заходів, що передбачені в абз.1 п.1 згаданої Постанови №168, а також визначення документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у таких діях і заходах.
Також, про необхідність визначення керівниками відповідних міністерств і державних органів порядку і умов виплати додаткової винагороди та одноразової грошової допомоги, що передбачені Постановою №168, вказано і в п.2-1 цієї Постанови, доповненому у відповідності до Постанови №793. Такі доповнення, зокрема, викликані нагальною потребою у врегулюванні виплати спірної додаткової винагороди, та усвідомленням того, що конкретизація умов, визначених положеннями п.1 Постанови №168 поставлена в залежність від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець.
Зокрема, Постановою №793 доповнено Постанову №168 п.2-1 наступного змісту: “Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів”.
Так, рішенням, донесеним телеграмою Міністра оборони України від 25.03.2022р. №248/1298 (застосовувалась до 01.06.2022р.) та Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022р. №912/з/29 (застосовується з 01.06.2022р., а Телеграма №248/1298 втратила чинність) встановлено порядок нарахування та виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, під час здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, додаткової грошової винагороди в розмірі 30000 грн. та 100000 грн. гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Вказана телеграма Міністра оборони України №248/1298 підлягала обов`язковому виконанню з 24.02.2022р. всіма підрозділами Міністерства оборони України, а також Збройних Сил України й розповсюджувало свою дію на всіх військовослужбовців Збройних Сил України. 
У подальшому, Телеграму №248/1298 змінено і про такі зміни доведено до відома телеграмою від 18.04.2022р. №248/1529. При цьому, суть змін полягала у тому, що в підставах видання довідки про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах належало обов`язково зазначати документи, як: бойовий наказ (бойове розпорядження) або журнал бойових дій та рапорт (донесення) командира підрозділу про участь в бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Відповідно до п.2 Телеграми №248/1298, на період дії воєнного стану військовослужбовцям, у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах: 
100000 грн. - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або ж забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
30000 грн. - іншим військовослужбовцям із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби.
Згідно з п.3 цієї ж Телеграми, райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави-відповідними рішеннями (наказами, директивами або розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій (вахтовий, журнал) або ж журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) щодо участі кожного військовослужбовця (у тому числі із доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Пунктом 4 Телеграми №248/1298 встановлено, що командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цієї телеграми.
За змістом п.5 Телеграми №248/1298, виплата додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. чи 30000 грн. здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командиром (начальником) військових частин. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 грн. за місяць обов`язково зазначити підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) (зразок наведено в додатку № 2 до цієї телеграми).
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п.5 Телеграми №248/1298).
23.06.2022р., з метою подальшого врегулювання виплати військовослужбовцям цієї додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України прийнято інше рішення від 23.06.2022р. №912/з/29 у вигляді Окремого доручення. 
Абзацами 3-4 п.3 цього Рішення визначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів слід здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) чи журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або ж заходах слід надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. При цьому, у підставах про видання такої довідки належить обов`язково зазначати вищевказані документи.
Пунктом 14 відповідного Рішення було передбачено, що доручення належить застосовувати з 01.06.2022р.
Підсумовуючи викладене, слід наголосити на тому, що Міністр оборони України, як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації п.1 Постанови №168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати спірної додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.
З уваги на це, можна також констатувати те, що окремі рішення Міністром оборони України (були вказані вище) прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої п.1 Постанови №168, у розмірі до 100000 грн.), мають належне і достатнє юридичне підґрунтя.
Також, у контексті вказаного слід звернути увагу, що фактично нормативно-правовий акт для врегулювання питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди згідно з Постановою №168 прийнятий Міністерством оборони України лише - 25.01.2023р. Саме тоді прийнято наказ №44, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2023р. за №177/39233, і яким було внесено зміни до “Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам” (затв. наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260).
Наказом №44 було доповнено Порядок №260 новим розділом, в якому передбачено, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода згідно з Постановою №168 у розмірі 100000 грн. виплачується тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або ж забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення цих заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).
Пунктом 4 зазначеного розділу XXXIV встановлено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі із доданих або ж оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
У той же час, вказаний вище нормативно-правовий акт набрав законної сили 31.01.2023р., тобто з моменту його офіційного оприлюднення після реєстрації в Міністерстві юстиції України та застосовується з 01.02.2023р., про що безпосередньо зазначено в п.3 Наказу №44.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що військовослужбовцям, які безпосередньо беруть участь у бойових діях або забезпечують виконання заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення таких заходів (включаючи військовослужбовців строкової служби), розмір винагороди збільшується до 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата додаткової винагороди до 100000 грн. на місяць здійснюється за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні (за місцем штатної служби військовослужбовця) за умови документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця в зазначених бойових діях або заходах.
Документальним підтвердженням такої участі слугують наступні документи: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки (підсумкове, термінове, позатермінове), або бойове донесення, або постова відомість (під час охорони певного об`єкта, на який здійснено збройний напад), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових журнал ведення оперативної обстановки, або бойове донесення, або ж постова відомість (спеціальних) завдань.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягів із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.11.2022р. №261 та від 23.02.2023р. №54, ОСОБА_1 з 06.11.2022р. по 22.02.2023р. перебував у відрядженні в оперативному підпорядкуванні НОМЕР_5 омбр (Військова частина НОМЕР_3 ). Відповідно до витягів із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.12.2022р. №289 та від 22.02.2023р. №53 ОСОБА_1 з 10.12.2022р. по 22.12.2022р. перебував у оперативному підпорядкуванні оперативного угрупування військ “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”.
Згідно з Журналом бойових дій Військової частини НОМЕР_3 , розпочатого 11.12.2022р. (ЖОЖ 13/1 №66дск), військовослужбовці військової частини виконували бойові завдання в період: 11.12.2022р., 23.12.2022р., 26.12.2022р., 30.12.2022р., 07.02.2023р., 14.02.2023р., 21.02.2023р., 22.02.2023р.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 01.02.2023р. №17 “Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям”, згідно з постановою Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28.02.2022р. №168, наказано виплатити додаткову винагороду військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 , у тому числі ОСОБА_1 у розмірі 30000 грн, пропорційно до розрахунку на місяць: за період з 01.01.2023р. по 31.01.2023р.
У свою чергу, матеріалами справи не підтверджено, що позивач у період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року брав участь у бойових діях, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Разом з тим, у додаткових пояснення, поданих на виконання ухвали суду від 16.06.2025 року, відповідач військова частина НОМЕР_1 повідомив, що Військова частина НОМЕР_1 як військове формування вперше залучена до участі у бойових діях з 24.02.2023, протягом січня 2023 року (та раніше вказаного часу) такий документ не вівся взагалі. Таким чином, неможливість надання копій витягів з Журналів обліку ведення бойових дій щодо Позивача за період з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року обумовлена відсутністю будь-яких записів та самого Журналу протягом вказаного періоду.
Вказані обставини підтверджуються наданими до суду доповідною запискою начальника штабу-заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2025 року та рапортом начальника групи персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 від 18.06.2025 року.
Ані позивачем, ані його представником не спростовано зазначених обставин та зі свого боку не наведено жодної обставини безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпечення ним здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у спірний період, або конкретних документів, свідків, та їх місцезнаходження, якими б така участь могла б бути підтвердженою.
У той же час, суд звертає увагу, що відповідач, у свою чергу, не заперечує про перебування позивача у вказаний період в районі ведення військових дій – на території Херсонської області, однак посилається на те, що дані щодо виконання позивачем бойових завдань протягом січня 2023 року відсутні, зокрема, записи в Журналі бойових дій військової частини НОМЕР_3 щодо виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, безпосередньої участі у бойових діях протягом січня 2023.
Лише сам факт перебування позивача на території, де ведуться бойові дії у спірний період в період дії воєнного стану в Україні, не є достатньою підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000, 00 грн., яка передбачена пунктом 1 Постанови № 168, оскільки перебування на території, де ведуться бойові дії, та участь у таких діях не є тотожними поняттями.
Крім того, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05 липня 2023 року №354 «Про результати службового розслідування», згідно якого у військовій частині було проведене службове розслідування за фактом неналежного ведення бойових документів, за результатами якого встановлено, що значна кількість подій у районах бойових дій станом на березень 2023 року не була зафіксована у журналі бойових дій, жодним чином не підтверджує безпосередньої участі позивача протягом січня 2023 у бойових діях або забезпечення ним здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у спірний період.
Отже, військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено суд про відсутність у її розпорядженні будь-якого документального підтвердження про те, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стимулювання зазначених заходів у січні 2023 року.
Натомість, документи, на які посилається позивач, не свідчать про участь у виконанні у відповідні дні військовослужбовцем бойових завдань, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів у спірний період.
При цьому, у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №814/1460/16, адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності).
Суд враховує, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.
При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).
Разом із тим, саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.
І хоча спір безумовно підлягає вирішенню в порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доведеного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне вочевидь прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Даний висновок суду відповідає правовому висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19, де вказано, що визначений ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження №К/9901/16112/18), де вказано, що обов`язковою умовою визнання протиправним управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
За таких підстав, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність ознак протиправної бездіяльності відповідача, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити.
Судові витрати позивачем не понесені, а тому розподілу між сторонами не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ), військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум; та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, у розмірі 100 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01 січня 2023 року по 31 січня 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В.Андрухів

.