13.05.2026 
ЄУН 389/757/26
Провадження №2/389/399/26

Рішення
іменем України

13 травня 2026 року   Знам`янський міськрайонний суд
Кіровоградської області
у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,
за участю секретаря судового засідання Тарасенко Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив: 
ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» 10.03.2026 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №60544638, підписаний позичальницею електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит в сумі 4 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів. На виконання умов договору кредитодавцем перераховані кредитні кошти на рахунок платіжної картки ОСОБА_1 . Разом з тим остання, всупереч умовам кредитного договору, не повернула в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконала всі інші свої грошові зобов`язання, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість в сумі 27 180 грн, з яких: 4 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 21 180 грн заборгованість за відсотками, 2 000 грн заборгованість за штрафами. Оскільки відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №60544638 від 03.07.2024 в сумі 27 180 грн, а також судові витрати по справі. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві одночасно просив розгляд справи проводити за його відсутності.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги визнала в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. Водночас, проти стягнення заборгованості за відсотками та штрафними санкціями заперечувала, мотивуючи тим, що вона є дружиною військовослужбовця. Також просила судові витрати розподілити між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частинами 1, 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. 
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). 
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону).
За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Судом встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» та ОСОБА_1 03.07.2024 укладено договір про споживчий кредит №60544638.
Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальниці, відтвореним шляхом використання нею одноразового ідентифікатора az47hsvz.
Відповідно до п.1.1 вказаного договору кредитодавець зобов`язується на строк, визначений п.1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п.1.2 договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом (далі - плата) відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.
Згідно з п.1.2, 1.3 договору сума кредиту становить 4 000 грн. Кредит надається строком на 360 днів, тобто до 28.06.2025.
Пільгова процентна ставка за користування кредитом становить 1,2% в день. Особливості нарахування пільгової процентної ставки визначені п.2.2.2, 2.2.3 цього договору (п.1.5.1 договору).
Відповідно до п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 547,5 відсотків річних. Особливості нарахування стандартної (базової) процентної ставки процентів визначені п.2.2.2, 2.2.3 цього договору.
Згідно з п.2.2.2, 2.2.3 договору за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов:
- пільговий період (пільгова процентна ставка) – фіксована процентна ставка у розмірі 1,2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 30 календарних днів в період з 03.07.2024 до 02.08.2024;
- стандартний період (стандартна (базова) процентна ставка) – фіксована процентна ставка у розмірі 1,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом наступних 330 календарних днів в період з 03.08.2024 до 28.06.2025.
Кредитні кошти надаються шляхом безготівкового переказу на банківську платіжну картку/особистий рахунок позичальниці – НОМЕР_1 (п.2.1 договору).
Відповідно до п.4.6 договору у разі прострочення строку повернення кредиту, передбаченого п.1.4 кредитного договору, на 1 календарний день, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санації (штраф) у розмірі 10% від суми отриманого кредиту (п.1.2 договору).
У разі прострочення строку повернення кредиту, передбаченого п.1.4 кредитного договору, на 10 календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штрафні санації (штраф) у розмірі 40% від суми отриманого кредиту (п.1.2 договору). Штраф згідно цього пункту договору нараховується в день, наступний за днем настання обов`язку здійснення сплати процентів за користування кредитом (п.4.6.1 договору).
Також електронним підписом з одноразовим ідентифікатором az47hsvz ОСОБА_1 03.07.2024 підписані Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту.
Згідно з довідкою про ідентифікацію ОСОБА_1 , з якою укладено договір про споживчий кредит №60544638 від 03.07.2024, ідентифікована ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс». Акцепт (договір) підписаний позичальницею із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором az47hsvz, дата відправки ідентифікатора позичальниці 03.07.2024, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор, НОМЕР_2 .
Перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 4 000 грн підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім».
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором не виконала, тому у неї станом на 27.06.2025 виникла заборгованість в сумі 27 180 грн, з яких: 4 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 21 180 грн заборгованість за відсотками, 2 000 грн заборгованість за штрафами. 
Отже, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , уклавши кредитний договір в електронній формі з використанням свого електронного підпису, підтвердила, що вона ознайомилася та погодилася з усіма умовами договору, тобто сторони погодили усі істотні умови та уклали договір в належній формі. 
На умовах, визначених у вказаному договорі, ОСОБА_1 надавалися кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування ними, а також зі встановленим строком їх повернення, про що ОСОБА_1 також підписаний Паспорт споживчого кредиту. Зазначений договір є чинним та підлягає виконанню сторонами.
Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Факт укладення договору про споживчий кредит №60544638 від 03.07.2024 та отримання кредитних коштів ОСОБА_1 не оспорювалося, а тому такі обставини додатковому доказуванню не підлягають, отже, з урахуванням встановлених обставин, з відповідачки підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту в сумі 4 000 грн.
Водночас, відповідачка не погоджувалася з фактом нарахування їй відсотків та штрафних санкцій, мотивуючи наявністю у неї, як дружини військовослужбовця, пільг, передбачених п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
В редакції, чинній як на час укладення кредитного договору, так і протягом всього строку кредитування, пунктом 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Так, відповідачкою на підтвердження своїх доводів суду надано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , згідно з яким вона з 14.09.2021 є дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Також відповідачкою надана довідка форми №5 №4728 від 05.11.2025, видана командиром військової частини НОМЕР_4 , відповідно до якої її чоловік ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_4 .
Крім того, суду надано копію військового квитка серії НОМЕР_5 , виданого на ім`я ОСОБА_2 .
З цього документу слідує, що ОСОБА_2 11.03.2022 був призваний у Збройні Сили України по мобілізації на підставі Указу Президента України №69/2022, з 12.03.2022 до 08.09.2023 проходив військову службу, виключений зі списків військової частини 08.09.2023. В цей період 18.07.2023 ОСОБА_2 медичною комісією при військовій частині НОМЕР_6 був визнаний обмежно придатним до військової служби за гр.II ст.23«б», 64«б» розкладу хвороб (наказ МО України 2008 р. №402). 
Майже через два роки після виключення зі списків військової частини ОСОБА_2 18.07.2025 наново був зарахований в списки військової частини НОМЕР_7 , де проходив службу до 31.07.2025, а з 31.07.2025 зарахований в списки військової частини НОМЕР_4 , де проходить службу дотепер.
Отже, з аналізу вказаного військового квитка судом встановлено, що чоловік відповідачки – ОСОБА_2 проходив військову службу за призовом під час мобілізації в періоди з 12.03.2022 до 08.09.2023, та з 18.07.2025 і дотепер. 
Тобто, в період з 09.09.2023 до 17.07.2025 ОСОБА_2 військову службу не проходив. Доказів протилежного відповідачкою суду не надано.
Дійшовши такого висновку, суд також враховує положення ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якої закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Тобто, виключення ОСОБА_2 зі списків військової частини 08.09.2023 свідчить про закінчення проходження ним військової служби, до якої він наново приступив 18.07.2025.
У свою чергу судом встановлено, що договір про споживчий кредит №60544638, який є предметом розгляду в цій справі, укладений відповідачкою 03.07.2024, строк кредитування до 28.06.2025. 
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, нарахування відповідачці відсотків за користування кредитними коштами здійснювалося у період з 03.07.2024 до 27.06.2025, в межах строку кредитування, визначеного п.1.3 кредитного договору (360 днів), та відповідно до його умов, передбачених пунктами 2.2.2, 2.2.3. Дата повернення кредиту - 28.06.2025.
Тобто, укладання відповідачкою кредитного договору та нарахування за ним відсотків відбулося в той період, коли чоловік відповідачки не був військовослужбовцем та військову службу не проходив, а тому на неї не розповсюджуються пільги, передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів за користування кредитом.
Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за договором про споживчий кредит №605446 від 03.07.2024 в сумі 21 180 грн також підлягають задоволенню.
Водночас, щодо стягнення заборгованості за штрафами, то суд зазначає наступне.
Позивач заявив до стягнення з відповідачки заборгованість за штрафами в сумі 2 000 грн, які нараховані 04.08.2024 та 13.08.2024.
Проте, згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тобто, в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань.
Відповідний правовий висновок щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №910/10901/23.
Згідно з правовим висновком, що викладений у постанові Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №706/68/23, дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір.
З огляду на викладене та враховуючи, що згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальники у період воєнного стану звільняються від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання), в тому числі, і в кредитних зобов`язаннях, а тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу суд вважає за необхідне відмовити.
Щодо судових витрат.
Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України.
Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Представник позивача просив стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 грн. Відповідачкою клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу не подавалося, однак у поданій заяві просила розподіл такох витрат провести пропорційно задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем до матеріалів справи долучені належні докази. 
Водночас, визначаючись з розміром правничої допомоги, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд враховує, що в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п.80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), п.88 рішення у справі «Меріт проти України» (Заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, в п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Підсумовуючи наведене вище, обраховуючи доцільність понесених позивачем витрат, належить аналізувати не тільки долучені докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, але і враховувати ціну позову, складність справи та складність наданих послуг.
Дослідивши подані представником позивача докази та матеріали справи, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката є завищеним та таким, що не є співмірним зі складністю справи, з виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг
Суд враховує, що предмет спору в цій справі не є складним, тому не потребував вивчення великого обсягу фактичних даних та судової практики; справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми та містить незначний обсяг обставин, які відносяться до предмета доказування; позовна заява не потребувала складних правових досліджень та значного аналізу справи, не вимагала від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи; справа розглядалася судом за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.
З огляду на викладене та керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, критерієм реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерієм розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи і, зокрема, ціни позову, суд вважає, що заявлена представником позивача сума витрат на професійну правову допомогу є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та суперечить принципу розподілу таких витрат.
Отже суд вважає, що обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі є сума 3 000 грн.
Разом з цим, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат за надання правової допомоги в цій справі в сумі 2 779 грн 20 коп пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та з огляду часткове задоволення позову, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2 466 грн 45 коп.
На підставі ст.3, 6, 207, 509, 525, 526, 530, 611, 612, 625, 626-628, 631, 633, 634, 638, 639, 1048, 1054, 1055, п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, керуючись ст.82, 133, 137, 141, 263-265, 273, 274-279 ЦПК України, суд,
ухвалив: 
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит №60544638 від 03.07.2024 в сумі 25 180 (двадцять п`ять тисяч сто вісімдесят) грн, з яких:4 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 21 180 грн заборгованість за відсотками.
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за штрафами в сумі 2 000 грн, відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 779 (дві тисячі сімсот сімдесят дев`ять) грн 20 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс» судовий збір в сумі 2 466 (дві тисячі чотириста шістдесят шість) грн 45 коп.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер-Фінанс», місце знаходження: вул.Смаль-Стоцького,1 корпус 28, м.Львів, 79018, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - 43561909.
Відповідачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .
Повне судове рішення складено 18.05.2026.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду
Кіровоградської області О.В. Савельєва