Справа № 215/5999/24 
2/215/162/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Кривий Ріг
Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого - судді Лиходєдова А.В.
за участю секретаря судового засідання - Маняхіної А.О.
згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження), без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт-Капітал» (код ЄДРПОУ: 43541163, місцезнаходження: 01024, місто Київ, вулиця Рогнідинська, будинок 4А, офіс 10) до ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт-Капітал» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 823112358 від 20.09.2021 року в розмірі 25477,20 грн., з яких: 6000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 19477,20 грн. – заборгованість за процентами за користування кредитом.
В обґрунтування позову зазначив, що 20.09.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №823112358 в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За умовами договору відповідачу надано кредит у сумі 6000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. Грошові кошти були перераховані відповідачу на банківську картку, що підтверджується платіжними документами.
Відповідно до умов кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щоденно за визначеними договором процентними ставками. У разі користування кредитом після закінчення строку кредитування позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за кожен день користування кредитом до моменту його фактичного повернення.
Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, здійснював лише часткові платежі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 25477,20 грн..
Крім того, позивач зазначив, що право вимоги за кредитним договором було відступлено на підставі договорів факторингу. Так, 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався додатковими угодами. На виконання цього договору 23.11.2021 року було сформовано реєстр прав вимоги №161, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача.
Надалі право вимоги було відступлено 31.07.2023 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу №05/0820-01, що підтверджується реєстром прав вимоги №10.
У подальшому 20.08.2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №2000824, відповідно до якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача.
Посилаючись на викладене, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.
Ухвалою суду від 05.11.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
25.11.2024 відповідач надав відзив на позов. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позову та зазначив, що позивачем не доведено належними доказами перехід до нього права вимоги за кредитним договором, оскільки договір факторингу між первісним кредитором та іншими фінансовими компаніями укладений раніше, ніж виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем. Також відповідач зазначив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неправильним, оскільки процентна ставка, яка застосована при розрахунку заборгованості, не відповідає умовам кредитного договору.
Крім того, відповідач вказує на відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
На відзив відповідача позивач подав відповідь на відзив, у якій заперечив проти доводів відповідача та просив позов задовольнити. Зазначив, що кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до вимог законодавства, факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується матеріалами справи, а право вимоги до відповідача перейшло до позивача на підставі договорів факторингу та відповідних реєстрів прав вимоги.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами доводи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 20 вересня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 823112358 в електронній формі. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 6000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності. Відповідно до п. 1.7 кредитного договору кредитна лінія надається строком 30 днів з дати отримання кредиту, тобто до 20 жовтня 2021 року. Згідно з платіжним дорученням від 20.09.2021 року первісним кредитором було перераховано на банківську картку відповідача грошові кошти у сумі 6000 грн..
Факт перерахування грошових коштів також підтверджується листом АТ «ТАСКОМБАНК» та додатком до нього, згідно з яким 20.09.2021 о 06:11 год. на банківську картку відповідача було здійснено переказ грошових коштів у сумі 6000 грн.
Таким чином, судом встановлено, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором.
Відповідно до умов кредитного договору протягом строку кредитування проценти нараховуються за дисконтною процентною ставкою. У разі користування кредитом після закінчення строку кредитування проценти нараховуються за базовою процентною ставкою.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжувався додатковими угодами (а.с.35-49).
На виконання умов зазначеного договору, 23.11.2021 сторонами складено реєстр прав вимоги №161, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №823112358 від 20.09.2021 (а.с.50-51).
В подальшому право вимоги за зазначеним кредитним договором було відступлено:
-31.07.2023 – від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (реєстр прав вимоги №10);
-20.08.2024 – від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» (реєстр боржників до договору факторингу №2000824).
У зазначених реєстрах містяться відомості про відповідача як боржника, номер та дату кредитного договору, а також розмір заборгованості. Отже, матеріали справи підтверджують безперервний перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача.
Доводи відповідача про те, що право вимоги не могло бути передане на підставі договору факторингу, укладеного до виникнення кредитного зобов`язання, є безпідставними.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження іншої сторони за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити фактору право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 ст.1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути як наявна грошова вимога, строк платежу за якою настав, так і вимога, яка виникне в майбутньому.
Крім того, з умов договору факторингу вбачається, що конкретний перелік прав вимоги визначається у реєстрах прав вимоги, які підписуються сторонами на виконання договору. Саме з моменту підписання відповідного реєстру до нового кредитора переходить право вимоги до боржника. З огляду на викладене суд доходить висновку, що позивач набув право вимоги до відповідача на законних підставах.
Також відповідач заперечував проти розміру нарахованих процентів, вказуючи на їх неправильний розрахунок.
Суд частково приймає зазначені доводи з огляду на наступне.
Відповідно до умов кредитного договору сторони погодили порядок та розмір нарахування процентів за користування кредитом.
Але, відповідачем не надано належних доказів, які б спростовували в повному обсязі розрахунок заборгованості.
Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору проценти за користування кредитом підлягають нарахуванню:
-у межах строку кредитування – за дисконтною процентною ставкою;
- після закінчення строку кредитування– за підвищеною процентною ставкою, але не більше ніж за 90 календарних днів.
Отже, нарахування процентів можливе лише за період з 20.09.2021 р. по 20.01.2022 р. зі ставками: 
1.Дисконтної (за п. 1.9.1 договору), 1,55% за день=93 грн./день;
2.Після Дисконтного строку (п. 1.12.2 договору), 2,98% на день = 178,80 грн./день, тобто 30 днів (основний строк) 90 днів (прострочений). 
Згідно з п. 1.12.2 договору у разі користування кредитом після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі 2,98 % за кожен день користування кредитом, але згідно до п. 1.12.1 договору не більше 90 днів після закінчення основного строку. 
Відповідно до п. 4.3 договору, після 30 днів основного строку та після 90 днів після його закінчення, проценти повинні нараховуватися згідно до ст. 625 ЦК України.
Таким чином, нарахування процентів після спливу строку кредитування без посилання на ст. 625 ЦК України, не відповідає умовам договору та вимогам цивільного законодавства.
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на момент звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором становить: - 6000 грн. – заборгованість за тілом кредиту; -19477,20 грн. – заборгованість за процентами. Загальна сума заборгованості становить 25477,20 грн.. Наданий розрахунок не відповідає умовам кредитного договору та не підтверджений належними доказами.
Так, проценти за період кредитування (30 днів), при ставці 93 грн. х 30 складають 2790 грн.. За період прострочки (90 днів максимум) при ставці 178,80 х 90 проценти складають 16092 грн..
Загальна сума процентів: 2790+16092=18882 грн..
Після 90 днів проценти не нараховуються. Далі повинна діяти тільки ст. 625 ЦК України, але її позивач в обґрунтуванні позову не заявляв.
Тобто, замість заявлених 19477,20 грн. заборгованості за процентами, стягненню підлягають – 18882 грн. заборгованості по процентам.
Суд також оцінює доводи відповідача про те, що паспорт споживчого кредиту не підписаний відповідачем, у зв`язку з чим, на думку відповідача, кредитний договір не може вважатися укладеним належним чином.
Із матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №823112358 від 20.09.2021 року був укладений в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до довідки щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.22), відповідач здійснив дії щодо укладення кредитного договору, зокрема підтвердив його укладення шляхом введення одноразового персонального ідентифікатора.
Згідно з ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Отже, використання одноразового ідентифікатора як електронного підпису підтверджує волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору. Відсутність підпису відповідача на паспорті споживчого кредиту сама по собі не свідчить про неукладення кредитного договору та не спростовує факту отримання відповідачем кредитних коштів.
Правова позиція щодо укладення кредитних договорів в електронній формі неодноразово висловлювалась Верховним Судом. Зокрема, у своїх постановах Верховний Суд зазначив, що укладення кредитного договору шляхом підтвердження волевиявлення позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора (OTP-коду), направленого на номер мобільного телефону позичальника та введеного ним у відповідному полі інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця, є належним способом підписання електронного договору та підтверджує волевиявлення сторін на укладення такого договору.
Отже, введення відповідачем одноразового ідентифікатора в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця є електронним підписом у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» та підтверджує факт укладення кредитного договору. Крім того, факт укладення кредитного договору підтверджується отриманням відповідачем кредитних коштів, що свідчить про прийняття ним умов договору.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів, наявних у справі.
З огляду на встановлені обставини справи, досліджені докази та вимоги чинного законодавства суд доходить висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, покладаються на іншу сторону.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджується відповідною квитанцією, наявною у матеріалах справи.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру таких витрат учасник справи подає до суду докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Дослідивши надані позивачем документи, судом не виявлено доказів, які підтверджують понесення витрат на правничу допомогу, а саме їх оплату, так як відсутня копія акту прийому - передачі наданих послуг, тому суд приходить до висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді лише судового збору у сумі 2422,40 грн..
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263–265 ЦПК України, ст.ст. 512, 514, 526, 610, 625, 1049, 1077, 1078 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до  ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (код ЄДРПОУ: 43541163, місцезнаходження: 01024, місто Київ, вулиця Рогнідинська, будинок 4 літера А, офіс 10,) заборгованість за кредитним договором № 823112358 від 20.09.2021 у розмірі 24882 (двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят дві) грн, з яких:- 6000 (шість тисяч) грн – заборгованість за тілом кредиту; - 18882 (вісімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн – заборгованість за процентами.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. 
У задоволенні вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу — відмовити.
У задоволенні заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу — відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.
Повний текст рішення складено 23.06.2026 р.

СУДДЯ: