УХВАЛА
18 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 514/1007/25
провадження № 61-7258ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В., 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Погорілий Олександр Валентинович, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 17 грудня 
2025 року у задоволенні позову відмовлено. Попереджено ОСОБА_3 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Не погодившись із цим судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Погорілий О. В. 03 лютого 2026 року подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Погорілий О. В., залишено без руху для усунення недоліків шляхом звернення із вмотивованим клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
19 березня 2026 року на виконання ухвали суду, представник  ОСОБА_1 - адвокат Погорілий О. В. подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій повідомив, що позивачка не отримувала рішення суду, а довідка, яка міститься в матеріалах справи, про доставку електронного листа, не може вважатися доказом вручення судового рішення. Зазначив, що позивачка ознайомилась з текстом судового рішення 27 січня 2026 року після укладання договору з адвокатом. Звертав увагу на хворобу рідного брата позивачки, який перебував на стаціонарному лікуванні з 09 по 19 січня 
2026 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2026 року визнано неповажними підстави, зазначені апелянтом в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 17 грудня 2025 року. Продовжено ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Погорілий О. В., строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
Апеляційний суд вказав, що заява Делік Ю. В. від 23 грудня 2025 року про направлення рішення суду на її електронну пошту, свідчить про факт обізнаності з ухваленням судом рішення по суті спору, а довідка про доставку електронного листа підтверджує надходження судового рішення на електронну пошту позивачки. Щодо особистих обставин, таких як хвороба брата та самостійне виховання дитини, апеляційний суд вважав, що вони не доводять поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
З огляду на викладене апеляційний суд запропонував позивачці навести інші причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 травня 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Погорілий О. В., на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 17 грудня 2025 року.
28 травня 2026 року через підсистему Електронний суд представник 
 ОСОБА_1 - адвокат Погорілий О. В. подав касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 травня 2026 року, яку просить скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Касаційна скарга мотивована тим, що направлення копії рішення суду на електронну адресу позивачки не може вважатися належним врученням судового рішення у розумінні статті 272 ЦПК України. Наполягає, що 
 ОСОБА_1 добросовісно ставилась до реалізації свого права на апеляційне оскарження, а пропуск строку на вісім днів не може бути підставою для обмеження права на доступ до правосуддя. Вважає, що суд апеляційної інстанції мав врахувати факт самостійного виховання  ОСОБА_1 дитини, яка хворіла, хворобу брата позивачки, відключення світла та обстріли міста Одеси, що унеможливило своєчасне подання апеляційної скарги.
Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).
Згідно із положеннями статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої, п`ятої статті 272 ЦПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини 
(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» 
від 28 жовтня 2004 року).
Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» 
від 21 грудня 2010 року).
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення від 14 жовтня 2003 року).
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.
У розглядуваній справі повний текст рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 17 грудня 2025 року складено 17 грудня 2025 року, про що зазначено в самому тексті вказаного судового рішення.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху для усунення недоліків шляхом звернення із вмотивованим клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. 
Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 23 грудня 2025 року самостійно звернулась до Тарутинського районного суду Одеської області із заявою, в якій просила направити їй рішення суду у цій справі електронною поштою на вказану у заяві електронну адресу. 
Районний суд задовольнив заяву позивачки і склав довідку про те, що 
24 грудня 2025 року о 16:40 год. рішення суду від 17 грудня 2025 року у справі № 514/1007/25 доставлено ОСОБА_1 на вказану у її заяві електронну адресу.
За цих обставин апеляційний суд правильно вказав на відсутність з боку районного суду порушення порядку вручення судового рішення, оскільки про волевиявлення позивачки на отримання рішення суду електронною поштою свідчить подана нею 23 грудня 2025 року заява.
Враховуючи, що повний текст рішення суду було вручено позивачці 24 грудня 2025 року, гарантований процесуальним законом період поновлення строку на апеляційне оскарження (протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду) сплив 23 січня 2026 року. 
Однак апеляційна скарга подана 03 лютого 2026 року, тобто більше ніж через тридцять днів з дня вручення позивачці рішення суду. 
Апеляційний суд ретельно проаналізував наведені позивачкою причини пропуску строку, у тому числі щодо хвороби її дочки та повнолітнього брата. При цьому двічі, ухвалами від 05 березня 2026 року та 03 квітня 2026 року, апеляційний суд надавав Делік Ю. В. можливість для обґрунтування цих причин.
Оцінивши доводи позивачки та надані нею документи, суд апеляційної інстанції, діючи в межах своїх повноважень, дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження, правильно застосувавши положення частини четвертої статті 358 ЦПК України.
Колегія суддів вважає ці висновки апеляційного суду обґрунтованими, оскільки період хвороби дочки позивачки не перешкоджав їй протягом визначеного законом строку реалізувати своє право на апеляційний перегляд справи, самостійно або шляхом звернення до адвоката.
Запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків, зокрема на апеляційне оскарження судових рішень. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (див., зокрема, пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 
2022 року у справі № 990/115/22).
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2024 року (провадження 
№ К/990/29780/24) зазначено, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з підстави введення воєнного стану в Україні додатково необхідно брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду та порядок його функціонування; місце проживання/місцезнаходження скаржника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території; посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та часу, який минув із дати закінчення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідною заявою/клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску); інші доречні обставини.
Отже доводи заявниці про те, що апеляційний суд мав поновити строк через запровадження в Україні воєнного стану підлягають відхиленню, оскільки сам по собі факт запровадження в Україні воєнного стану, який триває вже п`ятий рік, не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку.
Верховний Суд в межах доводів скарги встановив, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про наявність передбачених законом підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Водночас з огляду на категорію справи та предмет спору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відмова в позові про позбавлення батьківських прав із попередженням відповідача про необхідність належного виконання батьківських обов`язків, не перешкоджає ОСОБА_1 повторно звернутися до суду із подібним позовом, якщо відповідач не змінить свого ставлення до виконання батьківських обов`язків. 
Керуючись статтями 2, 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Погорілий Олександр Валентинович, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 травня 2026 року у справі № 514/1007/25.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников