Справа № 953/10967/24 
Провадження № 2/635/2161/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Бондаренка І.Е.,
секретаря судового засідання Козлюк Е.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними письмовими матеріалами, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
ПРОЦЕДУРА.
Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування та просило стягнути 42 979 грн. 39 коп., з яких 37 979 грн. 39 коп. як заборгованість за тілом кредиту та 5 000 грн. 00 коп. як заборгованість за простроченими відсотками, а також судовий збір 2 422 грн. 40 коп.
Позивач зазначив, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, підписав документи про приєднання до банківського обслуговування, отримав платіжну картку, користувався кредитним лімітом, однак належним чином не виконав обов`язок з повернення кредитних коштів і сплати відсотків, унаслідок чого утворилася заборгованість у заявленому розмірі.
Суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки спір стосується документально підтверджуваних обставин і може бути вирішений на підставі письмових доказів, поданих учасниками справи. Заслуховування усних пояснень не є необхідним, оскільки у справі не порушуються питання, що потребують безпосередньої оцінки достовірності показань чи поведінки сторін. Такий порядок розгляду відповідає положенням ЦПК України та узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої право на усне слухання не є абсолютним, а письмове провадження є допустимим, якщо сторони мали реальну можливість подати свої доводи і докази, а справа може бути належно вирішена за матеріалами справи (рішення у справі Jussila v. Finland).
Відповідач відзиву не подав, доказів на спростування позовних вимог не надав; однак відсутність відзиву не звільняє позивача від обов`язку доведення підстав та розміру заявлених вимог.
Вирішуючи спір, суд застосовує імперативні приписи законодавства, спрямовані на захист слабшої сторони у споживчих правовідносинах, з власної ініціативи, виходячи з установлених у справі обставин і поданих доказів.
ФАКТИ.
Суд встановив, що позивач у позовній заяві послався на таку хронологію. 13.11.2020 відповідач звернувся до банку для отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву в системі самообслуговування Приват24. Надалі 18.11.2022 відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт споживчого кредиту. Також 18.11.2022 відповідач підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.
Разом із тим суд перевірив подані письмові матеріали і встановив, що в них міститься інша хронологія та інші дати, які не узгоджуються між собою.
У поданій анкеті-опитувальнику клієнта фізичної особи міститься графічне зображення підпису відповідача та окремо графічне зображення підпису банку з датою 07.07.2022 та часом 11:46:42. Отже, подана анкета не підтверджує дату 13.11.2020, на яку послався позивач у позові.
У поданому паспорті споживчого кредиту міститься підпис споживача з датою 18.11.2022 та часом 12:49. У цьому паспорті для картки «Універсальна Gold» зазначено, зокрема, відновлювану кредитну лінію, строк договору 12 місяців з пролонгацією, процентну ставку 40,8 відсотків річних, пільговий період до 55 днів, відсутність платежів за супровідні послуги, загальні витрати за кредитом 55 122 грн. 00 коп. і орієнтовну загальну вартість кредиту 75 122 грн. 00 коп. за припущення, що сума використаного кредитного ліміту становить 20 000 грн. Для цієї ж картки паспорт містить реальну річну процентну ставку 51,76 відсотків річних, а також умову про мінімальний обов`язковий платіж 7 відсотків від заборгованості щомісячно, але не менше ніж 100 грн., та 10 відсотків від заборгованості у разі прострочення, але не менше ніж 100 грн.
У поданій заяві про приєднання до умов та правил надання послуг зазначено, що тип кредиту є відновлюваною кредитною лінією, строк кредитування становить 12 місяців з пролонгацією, метою є споживчі цілі, спосіб надання є безготівковим, забезпечення відсутнє. У цій заяві містяться відомості про максимальний кредитний ліміт, які наведені не як індивідуально встановлена сума для відповідача, а як верхня межа для певного виду карток. Для картки «Універсальна» вказано, що розмір кредитного ліміту не перевищує 50 000 грн., для картки «Універсальна Gold» не перевищує 75 000 грн. Заява також містить блоки щодо процентної ставки, реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту залежно від виду карткового продукту. Окремі аркуші цього документа подані як зображення паперових сторінок із дрібним шрифтом та без даних, які давали б можливість перевірити їх первинне цифрове походження.
У витягу з умов та правил надання банківських послуг, який позивач подав на підтвердження умов договору, суд встановив загальні положення про банківське обслуговування, кредитний ліміт, пільговий період, проценти та наслідки прострочення. Разом із тим цей документ не містить індивідуалізованих відомостей про конкретно встановлений відповідачу кредитний ліміт на момент приєднання, не містить ознак, які дозволяють відокремити саме ту редакцію, що була доведена до відома відповідача до підписання ним конкретних документів, і не містить підтверджуваних даних про дату, час, номер редакції та контрольний цифровий відбиток даних документа, показаного споживачу до приєднання.
Подана позивачем виписка по рахунку охоплює тривалий період руху коштів. Вона містить численні записи про операції за рахунком, надходження, списання та інші рухи. Водночас суд встановив, що подана виписка відображає змішаний рух коштів по рахунку і не відокремлює у наочний та однозначно перевірюваний спосіб кожне кредитне зарахування як надання тіла кредиту від інших операцій по рахунку.
Поданий розрахунок заборгованості являє собою розгорнуту табличну модель обліку з великою кількістю технічних колонок та щоденних чи майже щоденних записів за період з 18.11.2022 по 18.11.2024. У підсумковій частині цього розрахунку позивач визначив заборгованість у сумі 42 979 грн. 39 коп., з яких 37 979 грн. 39 коп. віднесено до тіла кредиту та 5 000 грн. 00 коп. віднесено до прострочених відсотків.
Документи позивача.
Позивач подав позовну заяву з додатками, анкету-опитувальник клієнта фізичної особи, заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту, витяг з умов та правил надання банківських послуг, виписку по рахунку, розрахунок заборгованості, платіжний документ про сплату судового збору та інші супровідні матеріали, зазначені у переліку додатків до позову.
Документи відповідача.
Суд не встановив у наданих матеріалах відзиву, окремих письмових заперечень, пояснень відповідача чи інших документів, поданих відповідачем.
ПРАВО.
Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України «особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом». У системному зв`язку зі ст. 6 та ч. 2 ст. 627 ЦК України це означає, що свобода договору у сфері споживчого кредитування обмежується імперативними приписами спеціального законодавства. Тому суд при вирішенні спору зобов`язаний застосовувати не лише загальні положення цивільного законодавства, а насамперед, з урахуванням пріоритету спеціальної норми над загальною, спеціальні норми Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію» та законодавства про захист прав споживачів, які визначають обов`язкові вимоги до змісту умов кредитування, порядку електронного укладення договору, інформування споживача та доведеності факту належного доведення таких умов до його відома до моменту укладення договору.
Суд кваліфікує спірні правовідносини як правовідносини у сфері споживчого кредитування, у яких предметом судової перевірки є не лише наявність грошової вимоги як такої, а весь ланцюг юридично значущих дій професійного кредитодавця: переддоговірне інформування споживача, оцінка його кредитоспроможності, доведення індивідуальних умов кредиту, належне оформлення приєднання, фактичне надання кредитних коштів, післяукладене інформування, настання прострочення та правильність і прозорість розрахунку заявленої до стягнення суми. Саме тому у таких спорах суд застосовує імперативні приписи спеціального законодавства з власної ініціативи, оскільки кредит у значенні грошової суми є лише результатом правовідносин, тоді як споживче кредитування є врегульованим законом процесом, кожна істотна ланка якого підлягає перевірці судомЗакон України «Про споживче кредитування», зокрема його ст. 2, 8, 9, 10, 11, встановлює обов`язок кредитодавця надати споживачу повну, зрозумілу та персоналізовану переддоговірну інформацію про кредит і його повну вартість, а також до укладення договору провести оцінку кредитоспроможності споживача. Ці вимоги входять до предмета доказування у справі про стягнення заборгованості, оскільки стосуються як усвідомленості приєднання споживача, так і правомірності ціни кредиту.
За абз. 2 і 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» у разі укладення договору в електронній формі кредитодавець зобов`язаний забезпечити передання споживачу одного з оригіналів договору та додатків у спосіб, що дозволяє ідентифікувати особу, яка отримала примірник. Обов`язок доведення такого передання покладається на кредитодавця.
Частина 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначає порядок дострокового повернення споживчого кредиту і вимагає доведення належного повідомлення споживача та дотримання передбаченої законом процедури, якщо позов ґрунтується на достроковості виконання.
Стаття 21 Закону України «Про споживче кредитування» встановлює правила відповідальності споживача і потребує, щоб кредитодавець подав прозорий, поелементний, перевірюваний розрахунок із чітким розмежуванням тіла кредиту, процентів, комісій та інших платежів, без накладання кількох видів відповідальності за один і той самий період.
Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняє нечесну підприємницьку практику. Для цього спору ця норма має значення як орієнтир оцінки добросовісності кредитодавця і прозорості його доказової бази.
Стаття 415 Угоди про асоціацію Україна — ЄС закріплює напрям високого рівня захисту прав споживачів. У цьому ж напрямі суд враховує підхід Суду Європейського Союзу щодо реальності захисту споживача, за яким суд має перевіряти дотримання імперативних вимог щодо інформування та повної вартості кредиту незалежно від процесуальної активності слабшої сторони.
За ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, і несе ризик наслідків їх недоведення. За ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Отже, суд оцінює лише ті докази, які подані сторонами.
За ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом. Паперова копія електронного доказу сама по собі не усуває потреби перевірити його походження, цілісність і зв`язок із конкретними обставинами справи.
ОЦІНКА СУДУ.
Суд враховує, що перевірка вимог про стягнення заборгованості за споживчим кредитом передбачає послідовне з`ясування трьох взаємопов`язаних питань: які саме обставини входять до предмета доказування, чому ці обставини мають істотне значення для захисту прав споживача та якими доказами вони повинні підтверджуватися відповідно до законодавства про споживче кредитування та діяльність професійних кредиторів.
Суд виходить із того, що справа про стягнення заборгованості за споживчим кредитом не може розглядатися відокремлено від усієї процедури споживчого кредитування у конкретній справі. Заявлена до стягнення сума є лише кінцевим результатом попередніх юридично значущих дій кредитодавця: належного інформування споживача, визначення індивідуальних умов кредиту, оформлення приєднання, фактичного надання кредитних коштів, супроводу договору, фіксації прострочення та формування прозорого розрахунку. Тому суд перевіряє не тільки арифметичний підсумок вимог, а й доведеність кожної істотної ланки, від переддоговірного інформування до розрахунку боргу, без якої заявлений борг не може вважатися належно підтвердженим.
Суд виходить із того, що у сфері споживчого кредитування усвідомлена згода споживача є ключовою умовою правомірності покладення на нього грошового зобов`язання, що узгоджується з підходами Суду Європейського Союзу та Європейського суду з прав людини, які вимагають реальної поінформованості особи про економічні наслідки прийнятого рішення. Така згода не презюмується з факту підписання документів і підлягає перевірці судом за сукупністю об`єктивних критеріїв, зокрема: видимості ризику до приєднання, індивідуалізації умов, часової узгодженості документів, належного підтвердження волевиявлення, прозорості механізму формування боргу та передбачуваності його наслідків. За відсутності доведеності цих критеріїв суд не має підстав вважати, що споживач надав усвідомлену згоду на відповідні фінансові наслідки.
Суд враховує, що діяльність із надання споживчих кредитів є професійною та регульованою діяльністю на ринку фінансових послуг. Відповідно до Законів України «Про споживче кредитування», «Про фінансові послуги та фінансові компанії», «Про організацію формування та обігу кредитних історій», «Про банки і банківську діяльність», Постанови Правління Національного банку України від 11.06.2018 № 64 «Про затвердження Положення про організацію системи управління ризиками в банках України та банківських групах», Положення про авторизацію надавачів фінансових послуг та умови провадження ними діяльності з надання фінансових послуг, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2023 № 199, Постанови Правління Національного банку України від 30.06.2016 № 351 «Про затвердження Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями» та інших нормативно-правових актів Національного банку України щодо управління ризиками, обліку операцій та зберігання інформації, професійний кредитор зобов`язаний формувати, вести та зберігати кредитну документацію (справу/досьє) щодо кожного кредитного зобов`язання. Такий обов`язок є імперативним та становить невід`ємну складову належної та добросовісної підприємницької практики на ринку споживчого кредитування. Кредитна справа (досьє) може вестися у паперовій або електронній формі залежно від організації діяльності кредитора, однак незалежно від форми ведення вона повинна забезпечувати можливість перевірки всіх істотних етапів кредитних правовідносин, зокрема ідентифікації споживача, оцінки його кредитоспроможності, укладення договору, фактичного отримання кредитних коштів, належності платіжного засобу позичальнику, обліку заборгованості, управління кредитним ризиком, супроводження кредитного активу та подальшого відступлення права вимоги. Відомості щодо фактичного отримання споживачем кредитних коштів є складовою такої кредитної справи/досьє та повинні існувати незалежно від виникнення судового спору. За таких умов суд оцінює докази, що походять із кредитної справи/досьє або повинні були бути сформовані та збережені у її складі. Водночас судовий розгляд не призначений для створення, доповнення чи формування тих складових кредитної справи (досьє), які професійний кредитор був зобов`язаний сформувати та зберігати під час здійснення своєї господарської діяльності. Саме по собі посилання на відсутність таких відомостей, необхідність їх додаткового отримання або неможливість їх подання до суду не узгоджується з моделлю належної та добросовісної підприємницької практики професійного кредитора, для якого формування та ведення кредитної справи/досьє є імперативним обов`язком, а не дією, що здійснюється лише у зв`язку з виникненням судового спору.
Відсутність у кредитора відомостей, які за своєю природою повинні міститися у кредитній справі/досьє, не може розглядатися як звичайний процесуальний недолік, що усувається шляхом звернення до суду. 
Суд не може використовуватися як інструмент формування кредитної справи (досьє), усунення недоліків її ведення або отримання відомостей, які професійний кредитор був зобов`язаний мати та зберігати у межах своєї звичайної господарської діяльності. Протилежний підхід фактично означав би перекладення на суд частини функцій професійного кредитора та використання судового механізму як елемента процесу кредитування, управління кредитним ризиком і документального супроводження кредитного активу, що не належить до компетенції суду.За наданими матеріалами суд встановив, що позивач посилається на відновлювану кредитну лінію, пов`язану з платіжною карткою. Отже, це не разовий строковий кредит у простій формі, а кредитна лінія з можливістю багаторазового використання коштів у межах встановленого ліміту. 
Кваліфікація правовідносин.
Доводи позивача та їх оцінка.
Позивач стверджує, що відповідач звернувся до банку 13.11.2020 і підписав анкету-заяву в системі самообслуговування.
Суд не приймає цей довід як доведений у поданому вигляді. Подана анкета містить графічні зображення підписів і дату 07.07.2022 11:46:42. Отже, сам поданий документ не підтверджує дату 13.11.2020, на яку послався позивач. Позивач не усунув цю суперечність і не подав первинних даних, які дали б змогу пов`язати дату 13.11.2020 із конкретним документом та конкретною дією відповідача.
Позивач стверджує, що відповідач 18.11.2022 ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт споживчого кредиту.
У цій частині суд встановив, що поданий паспорт дійсно містить підпис споживача з датою 18.11.2022 та часом 12:49. Отже, сам факт існування документа під назвою «паспорт споживчого кредиту» із вказаною датою підтверджений. Разом із тим суд не може ототожнити цей документ із доведенням повного та належного переддоговірного інформування щодо всіх істотних умов саме того кредитного продукту, за яким заявлено позов, оскільки в матеріалах наявні розбіжності щодо дат приєднання, виду карткового продукту та часу виникнення самих правовідносин.
Позивач стверджує, що відповідач підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.
Суд погоджується лише з тим, що у матеріалах міститься документ із такою назвою. Проте сам по собі цей документ не усуває невизначеність щодо конкретної редакції умов, яка діяла на момент приєднання і була доведена до відома відповідача. Документ містить матричні умови для різних карткових продуктів, максимальні межі ліміту та інші загальні відомості, але не містить чітко відокремленого й однозначно перевірюваного індивідуального кредитного ліміту, встановленого відповідачу саме на момент приєднання.
Позивач стверджує, що відповідач отримав платіжну картку і користувався кредитним лімітом.
Суд установив, що у матеріалах є відомості про номер картки та виписка по рахунку з численними операціями. Проте для доведення тіла кредиту за кредитною лінією недостатньо загального посилання на користування рахунком чи наявність картки. Позивач мав довести перевірюваними даними кожне кредитне зарахування чи кожну операцію, яка становить надання саме кредитних коштів, а також подальше погашення. Подані матеріали не дозволяють суду однозначно відокремити кредитні кошти від інших рухів по рахунку.
Позивач стверджує, що розрахунок заборгованості підтверджує суму боргу.
Суд установив, що розрахунок справді містить підсумкову суму, яку позивач переніс у позов. Однак сам по собі цей розрахунок є внутрішньою табличною моделлю банку, а не самодостатнім і прозорим для зовнішньої перевірки поясненням походження кожної складової боргу. Він не містить зрозумілого словесного розкриття методики, не пояснює значення численних технічних колонок і не дає змоги без додаткових припущень простежити, яким саме чином із конкретних операцій сформовано саме тіло кредиту і саме прострочені відсотки.
Доводи відповідача та їх оцінка.
Суд не встановив у матеріалах справи відзиву чи інших письмових доводів відповідача. Відсутність процесуальної активності відповідача не звільняє позивача від обов`язку повністю довести свої вимоги.
Перевірка предмета доказування по ланках.
Переддоговірне інформування. Доведено частково.
Суд встановив, що в матеріалах є паспорт споживчого кредиту із зазначенням окремих показників вартості кредиту, процентної ставки, реальної річної процентної ставки, мінімального платежу та орієнтовної загальної вартості. Однак через неузгодженість дат, розбіжності щодо часу приєднання та відсутність надійного зв`язку між датою початку правовідносин, датою підписання анкети, датою підписання паспорта і конкретною редакцією умов суд не може визнати доведеним, що повний економічний ризик саме спірного кредитування зроблено видимим для відповідача до моменту приєднання у тому обсязі, який позивач тепер покладає в основу позову.
Оцінка кредитоспроможності.
Не доведено.
Позивач не подав доказів проведення оцінки кредитоспроможності відповідача до укладення договору або до встановлення кредитного ліміту у спосіб, який дозволив би суду перевірити виконання цього обов`язку.
Індивідуальна оферта та її істотні умови.
Не доведено належним чином.
Подані документи містять переважно загальні та матричні умови для різних карткових продуктів і верхні межі можливих лімітів. Суд не встановив у матеріалах чіткого документа, який однозначно фіксував би індивідуальну пропозицію відповідачу із конкретно визначеним лімітом, погодженим саме ним, на конкретну дату.
Належний акцепт.
Доведено частково.
Суд бачить у матеріалах графічні зображення підписів у анкеті та підпис споживача в паспорті споживчого кредиту. Водночас позивач не подав первинних даних, які дозволили б перевірити походження відповідних документів у цифровому середовищі, коли саме і який документ було показано споживачу, який саме документ він прийняв, а також чи пов`язані між собою всі подані аркуші як єдиний комплект на момент приєднання. За таких обставин суд не може визнати доведеним належний акцепт усіх умов у тому обсязі, який позивач заявляє як підставу позову.
Службові записи про події прийняття умов, підтвердження, доставку повідомлень.
Не доведено.
Позивач не подав службових записів про події показу документів, прийняття умов, доставки повідомлень чи інші первинні цифрові дані, які дозволяли б перевірити електронну послідовність дій.
Фіксація редакції документів, показаних до приєднання.

Не доведено.

Суд встановив, що у матеріалах справи наявні різні за датою та способом підписання документи: заява про приєднання підписана відповідачем 13.11.2020 із використанням графічного підпису, анкета-опитувальник клієнта підписана 07.07.2022 також у графічній формі, тоді як 18.11.2022 електронною формою підписано інші документи, які позивач пов`язує з умовами кредитування.

Така послідовність документів не утворює єдиного, узгодженого та перевірюваного ланцюга доведення умов кредитування на момент виникнення правовідносин. Зокрема, позивач не довів, яка саме редакція умов та правил діяла і була доведена до відома відповідача станом на 13.11.2020 як на момент приєднання, а також не довів, що саме ця редакція є підставою для формування заявленої заборгованості.

Подальше підписання 18.11.2022 інших документів в електронній формі саме по собі не підтверджує умов кредитування на момент виникнення зобов`язання, а навпаки свідчить про зміну або оновлення умов уже після початку правовідносин. Водночас позивач не довів ані правового механізму поширення цих нових умов на раніше укладений договір, ані факту їх належного доведення до відповідача з можливістю усвідомленого прийняття саме таких змін.

Крім того, подані умови та правила не містять відомостей, які дозволяють ідентифікувати їх як конкретну редакцію, доведену до відома відповідача до приєднання: відсутні дані про дату і час їх показу, номер редакції, а також технічні ознаки незмінності документа. За таких обставин суд не має можливості без припущень встановити, що саме ці умови є частиною правовідносин сторін.

Ризик невизначеності змісту умов кредитування та їх редакцій несе позивач як професійний кредитодавець.

Фактична видача кредиту по кожному траншу чи операції.
Не доведено належним чином.
Виписка показує рух коштів по рахунку, але не забезпечує наочного і перевірюваного відокремлення кожного кредитного зарахування як надання тіла кредиту від інших операцій. Для кредитної лінії тіло кредиту доводиться не підсумковим залишком, а перевірюваними даними про кожне надання та кожне погашення. Подані матеріали цього не забезпечують.
Автентичні виписки без змішування кредитних зарахувань із власними коштами.
Не доведено.
Подана виписка має змішаний характер. Вона фіксує загальний рух по рахунку, але не розмежовує у спосіб, придатний для судової перевірки, які саме надходження і списання стосуються кредитних коштів, а які є іншими операціями по рахунку.
Післяукладене інформування за ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Не доведено.
Позивач не подав доказів надання відповідачу післяукладеної інформації у порядку та змісті, передбачених законом.
Прострочення та акселерація за ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування».
Належно не доведено.
Позивач заявив вимоги про стягнення прострочених сум, однак не подав належних доказів повідомлення відповідача і дотримання передбаченого законом порядку на випадок достроковості виконання. Отже, суд не може визнати цю ланку доведеною.
Поелементний розрахунок без накладання кількох санкцій за один період.
Не доведено належним чином.
Суд установив, що розрахунок містить численні технічні показники, однак не містить прозорого пояснення методики і не дозволяє без припущень перевірити походження кожної складової суми, за якою позивач просить задовольнити позов.
Хронологія та контроль редакцій.
Суд надає самостійне значення перевірці хронології, оскільки саме вона дозволяє встановити, чи доведено умови, відомі споживачу на момент приєднання.
У цій справі позивач послався на звернення відповідача 13.11.2020, однак подана анкета містить дату 07.07.2022 11:46:42, а паспорт споживчого кредиту містить дату 18.11.2022 12:49. Ці дати не узгоджуються між собою як єдина безперервна й належно пояснена послідовність укладення правочину та надання кредиту. Позивач не пояснив, яка саме дата є датою приєднання, яка саме дата є датою доведення паспорта, який документ відображає початкове укладення правочину, а який документ стосується подальшої зміни продукту чи умов. Суд не має права заповнювати цю прогалину припущеннями.
Ризик невизначеності цієї хронології та редакцій несе позивач як професійний кредитодавець.
Контроль електронної моделі доказування.
Позивач подав матеріали через систему електронного судочинства, однак це саме по собі не робить кожен поданий документ електронним доказом у значенні ст. 100 ЦПК України.
Подані матеріали переважно мають вигляд зображень паперових документів або роздруківок без первинних цифрових даних. За такого способу подання суд бачить графічні зображення підписів та скановані сторінки, але не отримує відтворюваних даних про цифрове походження документа, про його незмінність, про час і спосіб доведення конкретної редакції до відома споживача. Цю обставину суд не може ігнорувати, бо саме вона прямо впливає на доведеність акцепту, редакції умов і руху коштів.
Межа усвідомленої згоди.
Суд встановив, що окремі параметри економічного ризику у документах позивача були описані. Зокрема, паспорт споживчого кредиту містить дані про проценти, реальну річну процентну ставку, мінімальний платіж та орієнтовну загальну вартість кредиту за певних припущень.
Разом із тим ризик стає видимим не тоді, коли його описали, а тоді, коли його неможливо не побачити. У цій справі через неузгоджену хронологію, невизначеність редакцій, відсутність перевірюваного зв`язку між конкретною датою приєднання і конкретними умовами, а також через неперевірюваність тіла кредиту за кожною операцією суд не може визнати доведеним той обсяг усвідомленої згоди відповідача, який дозволяв би стягнути заявлені «прибуткові» нарахування або навіть саму заявлену суму тіла кредиту як доведену безспірно.
Граничний ліміт чи сам факт існування кредитної лінії не є згодою на будь-який борг. Ризик невизначеності ціни кредиту та походження боргу несе кредитодавець.
У сукупності надані позивачем докази не утворюють цілісного, узгодженого та перевірюваного ланцюга споживчого кредитування від моменту приєднання відповідача до умов кредиту до формування заявленої заборгованості. Встановлені судом розбіжності у хронології документів, невизначеність редакцій умов, відсутність підтвердження їх належного доведення до відповідача, неперевірюваність фактичної видачі кредитних коштів по кожній операції та непрозорість розрахунку заборгованості унеможливлюють встановлення не лише правильності заявленої суми, а й самого юридичного підґрунтя її виникнення. За таких обставин заявлена до стягнення заборгованість не може вважатися доведеною у тому обсязі та спосіб, які вимагаються законом для задоволення позову, а ризик невизначеності як умов кредитування, так і походження боргу покладається на позивача як професійного кредитодавця.
Суд окремо зазначає, що у цій справі позивач не довів не лише правильність розрахунку заборгованості, але й сам факт виникнення грошового зобов`язання у заявленому обсязі, оскільки відсутні перевірювані дані про кожне кредитне зарахування як надання тіла кредиту та його подальше погашення. За таких обставин суд не має можливості встановити, яку саме суму кредитних коштів фактично отримав відповідач і яка її частина залишилася неповернутою, що саме по собі виключає можливість задоволення позову.
ВИСНОВКИ.
Інститут споживчого кредитування має суспільну вагу, оскільки забезпечує доступ громадян до фінансових послуг і водночас впливає на довіру до фінансової системи та порядок на ринку фінансових послуг. Саме тому захист споживача у кредитних правовідносинах суд розглядає як складову публічного порядку: держава встановила для фінансових установ як професійних кредиторів підвищені вимоги прозорості, відповідального надання кредиту та перевірності нарахувань, бо для них кредитування є підприємницькою практикою. У цьому значенні “публічний порядок” означає не абстрактну категорію, а вимогу забезпечити дію обов`язкових правил поведінки професійного кредитодавця на ринку фінансових послуг, встановлених законом для захисту слабшої сторони та для підтримання фінансового порядку. У такій моделі професійний кредитор зобов`язаний дотримуватися не окремих зручних положень, а законодавства про споживче кредитування у його цілісності, підтверджуючи це належними доказами. Тому суд не погоджується з формулою, за якою “наявність підсумкової суми боргу сама по собі автоматично означає стягнення всіх нарахувань”, а перевіряє, чи кредитодавець виконав обов`язкові вимоги, спрямовані на прозорість умов і реальну поінформованість споживача. Якщо позивач не довів виконання таких вимог або не надав перевірного розрахунку, суд має підстави відмовити у позові повністю чи частково навіть без заяв слабшої сторони, оскільки рішення у таких справах впливає не лише на приватний інтерес сторін, а й на суспільний інтерес у підтриманні фінансового порядку та недопущенні практик, що підривають довіру до ринку фінансових послуг.
Вимога надати докази виконання кредитодавцем обов`язкових правил споживчого кредитування не є надмірним стандартом і не створює для фінансової установи непропорційного тягаря доказування. Професійний кредитор сам обирає масову модель укладення та супроводу договорів, формує умови продукту, організовує процедури приєднання, ідентифікації клієнта, доведення інформації, надсилання примірника договору та повідомлень, а також веде облік операцій і нарахувань. Саме тому він об`єктивно зобов`язаний мати і зберігати первинні дані, які підтверджують виконання цих процедур у конкретній справі, і саме ці дані становлять звичайний зміст його ділової організації та внутрішнього контролю. За відсутності таких доказів суд не може підміняти їх припущеннями, оскільки це означало б перекласти ризик недокументованої підприємницької практики на споживача та легалізувати нарахування, перевірюваність яких не забезпечена.
Суд встановив, що позивач подав документи, які свідчать про існування відносин банківського обслуговування між сторонами та про ведення банком внутрішнього обліку заборгованості. Однак для задоволення позову цього недостатньо.
Позивач не довів належним і достатнім способом узгоджену хронологію приєднання відповідача до умов кредитування, не довів індивідуальні істотні умови саме спірного кредитування на момент приєднання, не довів проведення оцінки кредитоспроможності, не довів конкретну редакцію документів, яка була доведена до відома відповідача до приєднання, не довів первинними та перевірюваними даними належний акцепт усіх умов у заявленому обсязі, не довів надання післяукладеної інформації та не довів у прозорий спосіб походження заявленої суми боргу за кожною кредитною операцією і кожним погашенням.
Оскільки подана виписка не забезпечує наочного відокремлення кредитних зарахувань від інших рухів коштів по рахунку, а поданий розрахунок не розкриває методику формування кожної складової боргу у спосіб, придатний для судової перевірки без припущень, суд не має підстав визнати доведеними ані заявлену суму тіла кредиту, ані заявлену суму прострочених відсотків.
Отже, позов підлягає відмові повністю.
Відмова у задоволенні цього позову з підстав недоведеності заявлених вимог не позбавляє позивача права на інше звернення до суду з іншими або новими вимогами, що ґрунтуються на належно оформлених правовідносинах, іншому предметі або іншій підставі позову, за умови дотримання вимог закону та без порушення принципу остаточності рішення.
СУДОВІ ВИТРАТИ.
За ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судовий збір, сплачений позивачем, залишається за позивачем.
Керуючись ст. 6, ч. 2 ст. 627, ч. 3 ст. 1054 ЦК України, ст. 2, 8, 9, 10, 11, абз. 2 і 3 ч. 1 ст. 13, ч. 4 ст. 16, ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 12, 13, 81, 100, 141, 259, 263, 265, 274, 279 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 42 979 грн. 39 коп., з яких 37 979 грн. 39 коп. як заборгованість за тілом кредиту та 5 000 грн. 00 коп. - відмовити повністю.
Судовий збір, сплачений позивачем, залишити за позивачем.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення повного тексту рішення.
Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя :       І.Е.Бондаренко