Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2026 р. № 520/31186/25
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал" до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В :
Комунальне підприємство "Харківводоканал" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення № 14/4-3500 від 21.11.2025 про стягнення безготівкових коштів з рахунків/електронних гаманців платника у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем прийнято протиправне рішення №14/4-3500 від 21.11.2025 про стягнення безготівкових коштів з рахунків/електронних гаманців платника у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу. За доводами позивача, ухвалюючи оскаржуване рішення про стягнення податкового боргу з КП «Харківводоканал» Північне МУ ДПС ВПП припустив порушення приписів п.п. 69.40 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, якими унормовано, що тимчасово з 1 серпня 2023 року контролюючі органи не здійснюють заходи з погашення податкового боргу, що виник до 24 лютого 2022 року щодо платників податків - суб`єктів господарювання, податкова адреса яких, станом на дату початку можливих бойових дій, є території можливих бойових дій, - до останнього числа місяця, в якому була припинена можливість бойових дій на відповідних територіях. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом. 
Ухвалою від 08.12.2025 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано у Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків оскаржуване рішення. Витребувані документи зобов`язано надати до суду протягом п`ятнадцяти календарних днів із моменту отримання даної ухвали суду.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена позивачу та відповідачу до їх електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку до електронного кабінету ЄСІТС. 
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого виклав свої заперечення проти позову, зазначивши про правомірність оскаржуваного в даній справі рішення. 
Також, відповідач на виконання вимог ухвали суду надав до суду копія оскаржуваного рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Розгляд справи здійснюється з урахуванням надмірної навантаженості в Харківському окружному адміністративному суді, що підтверджується статистичними даними Ради суддів України, оприлюдненими на її офіційному сайті. 
Дослідивши матеріали справи, суд установив такі обставини.
КП "Харківводоканал" (код ЄДРПОУ 03361715) зареєстроване у встановленому законом порядку Виконавчим комітетом Харківської міської ради як юридична особа та перебуває на обліку в Північному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків як платник податків.
Пунктами 1.2, 1.3 Розділу І Статуту Комунального підприємства "Харківводоканал", затвердженого заступником директора Департаменту економіки та комунального майна - начальника Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради та погоджено директором Департаменту комунального господарства Харківської міської ради, КП "Харківводоканал" належить до комунальної власності територіальної громади м.Харкова. Засновником підприємства є Харківська міська рада. Власником підприємства є територіальна громада м.Харкова в особі Харківської міської ради. Підприємство як юридична особа, має відокремлене майно, яке передане йому засновником на праві господарського відання, самостійний баланс, поточні, валютні, та інші рахунки в установах банків, знак для товарів та послуг, фірмовий знак, круглу печатку та кутовий штамп зі своєю назвою та ідентифікаційним кодом (пункт 2.3 Статуту). Майно підприємства знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Харкова та закріплюється за підприємством на праві господарського відання. Основні фонди передаються підприємству власником на підставі відповідного договору укладеного з Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (пункт 5.2. Статуту).
Заступником начальника Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків прийнято рішення № 14/4-3500 від 21.11.2025 відносно Комунального підприємства "Харківводоканал" (ЄДРПОУ 03361715) про стягнення безготівкових коштів з рахунків/електронних гаманців платника у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу, що виник та обліковується в платника податків у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених ним у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, у якому зазначено, зокрема, відомості щодо суми непогашених зобов`язань держави перед платником податків: щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань - 0 грн, щодо бюджетного відшкодування ПДВ - 0 грн, усього - 0 грн, а також щодо суми податкового боргу, що підлягає погашенню - 188 618,00 грн, з урахуванням непогашених зобов`язань держави - 188 618,00 грн.
Додаток до зазначеного рішення містить інформацію про складові суми податкового боргу, в якому зазначено, що борг виник з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та відомості щодо документів, за якими виник та обліковується податковий борг, що підлягає погашенню:
- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 9219410713 від 01.06.2025, дата виникнення боргу - 25.07.2025, сума податкового боргу на дату виникнення - 10 782,00 грн, сума податкового боргу на дату рішення - 10 782,00 грн;
- податкова декларація № 9214329016 від 21.07.2025, дата виникнення боргу - 30.07.2025, сума податкового боргу на дату виникнення - 177 836,00 грн, сума податкового боргу на дату рішення - 177 836,00 грн.
Підсумок боргу, що виник на підставі зазначених документів - 188 618,00 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Згідно з пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Згідно із підпунктами 95.3-95.5 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Вилучені відповідно до цієї статті готівкові кошти вносяться посадовою особою контролюючого органу до банку в день їх стягнення для перерахування до відповідного бюджету або до державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків, а в разі використання платником податків єдиного рахунку - на такий рахунок, а у разі погашення податкового боргу з податку на додану вартість за задекларованими до сплати податковими зобов`язаннями за періоди, починаючи з 1 липня 2015 року, визначеними платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку, такі кошти вносяться на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі неможливості внесення зазначених коштів протягом того самого дня їх необхідно внести в банк наступного робочого дня. Забезпечення збереження зазначених коштів до моменту їх внесення в банк здійснюється відповідним контролюючим органом.
У разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків/електронних гаманців такого платника у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутності/наявності у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, та/або бюджетного відшкодування податку на додану вартість. У разі наявності непогашеного зобов`язання держави перед платником податків у сумі, що є меншою за суму податкового боргу, ця норма застосовується в межах різниці між сумою податкового боргу та сумою зобов`язання держави.
У таких випадках:
рішення про стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців такого платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи;
рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення.
Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов:
1) стягнення коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду;
2) стягнення коштів платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги;
3) податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки;
4) за умови якщо такий податковий борг не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати;
5) за умови та відсутності/наявності у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, та/або бюджетного відшкодування податку на додану вартість, водночас, у разі наявності непогашеного зобов`язання держави перед платником податків у сумі, що є меншою за суму податкового боргу, ця норма застосовується в межах різниці між сумою податкового боргу та сумою зобов`язання.
Сукупність вказаних обставин наділяє правом керівника контролюючого органу прийняти рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків такого платника у банках у рахунок погашення податкового боргу.
Перевіряючи наявність сукупності обставин, визначених пунктом 95.5 статті 95 Податкового кодексу України, судом установлено наступне.
Оскаржуваним рішенням № 14/4-3500 від 21.11.2025 вирішено здійснити погашення суми податкового боргу КП "Харківводоканал" у розмірі 188 618,00 грн відповідно до пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України.
Досліджуючи обставини прийняття контролюючим органом оскаржуваного рішення та наявність передбачених законодавством умов для його прийняття, суд зазначає таке. 
Судом установлено, що стягнення коштів здійснено на підставі рішення керівника контролюючого органу, тобто у спосіб, прямо передбачений податковим законодавством, без необхідності попереднього звернення до суду. 
При цьому, встановлено, що КП «Харківводоканал», починаючи з 2016 року, обліковується як платник із наявним податковим боргом, у зв`язку з чим позивачу було належним чином направлено та вручено податкову вимогу форми «Ю» № 7-17 від 07.06.2016. Факт вручення зазначеної вимоги 09.06.2016 підтверджується матеріалами справи, а саме копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а відтак з моменту її направлення до дати прийняття оскаржуваного рішення сплинув значно більший строк, ніж передбачений законом - 30 календарних днів. 
Податковий борг не переривався, що підтверджується наданою відповідачем до матеріалів справи інтегрованою карткою платника, довідкою позивача. 
Крім того, судом установлено, що податковий борг виник у результаті несплати позивачем грошових зобов`язань, самостійно визначених ним у поданих до контролюючого органу звітних документах, а саме: в уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість № 9219410713 від 01.06.2025 (дата виникнення податкового боргу — 25.07.2025, сума — 10 782,00 грн) та у податковій декларації № 9214329016 від 21.07.2025 (дата виникнення податкового боргу — 30.07.2025, сума — 177 836,00 грн). Таким чином, відповідні грошові зобов`язання виникли на підставі поданих позивачем податкових декларацій.
Суд також установив, що зазначений податковий борг не був сплачений КП "Харківводоканал" протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, що відповідно до вимог законодавства є однією з умов вжиття контролюючим органом заходів примусового стягнення. 
Окрім цього, встановлено відсутність у держави непогашених зобов`язань перед позивачем щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань чи бюджетного відшкодування податку на додану вартість, що також підтверджено змістом оскаржуваного в даній справі рішення. 
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийняте контролюючим органом за наявності всіх передбачених законом умов.
Доводи позивача про відсутність у контролюючого органу повноважень для стягнення податкового боргу, що виник до 24.02.2022 судом не приймаються до уваги, зважаючи на те, що податковий борг, на підставі якого було прийнято оскаржуване в даній справі рішення, виник у 2025 році, що вбачається, зокрема, з додатку до оскаржуваного в даній справі рішення, який містить інформацію про складові суми податкового боргу, в якому зазначено, що борг виник з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 9219410713 від 01.06.2025, дата виникнення боргу - 25.07.2025, та податкової декларації № 9214329016 від 21.07.2025, дата виникнення боргу - 30.07.2025.
Доводи позивача щодо відсутності підстав для застосування заходів стягнення є безпідставними, оскільки факт наявності податкового боргу підтверджується матеріалами справи та не спростований належними і допустимими доказами. Відтак, у контролюючого органу були наявні передбачені законом підстави для вжиття заходів, визначених пунктом 95.5 статті 95 Податкового кодексу України.
Доводи позивача про порушення контролюючим органом порядку прийняття рішення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки матеріалами справи встановлено, що оскаржуване рішення прийняте уповноваженим органом у межах наданих повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема, положень Податкового кодексу України. 
Позивачем зазначених обставин не спростовано.
Посилання позивача на судові рішення, якими скасовано в судовому порядку рішення відповідача за інші періоди про стягнення з позивача коштів за інші періоди, що були скасовані в судовому порядку, судом не приймаються до уваги, оскільки такі рішення були прийняті з інших підстав та мотивів, тобто є нерелевантними, зокрема, через невідповідність змісту таких рішень вимогам чинного законодавства, а саме через те, що в таких рішеннях не вказано відомостей про податкові декларації, зобов`язання за якими не сплачені позивачем більш ніж 90 днів, про періоди виникнення відповідного податкового боргу, про те, що на час прийняття спірного рішення контролюючим органом не встановлено відсутність зобов`язань держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.
Водночас у межах розгляду даної справи судом встановлено, що спірне рішення відповідача містить усі необхідні відомості, передбачені вимогами чинного законодавства, зокрема щодо конкретних податкових декларацій, строків виникнення та непогашення грошових зобов`язань, а також підтвердження відсутності переплат чи інших підстав для зменшення суми податкового боргу. 
За таких обставин, посилання позивача на наявність судових рішень у інших справах не може бути підставою для задоволення позовних вимог у цій справі, оскільки обставини їх ухвалення не є тотожними, а правові висновки в них ґрунтувалися на інших фактичних даних та недоліках, які у даному випадку відсутні.
Доводи позивача про відсутність підстав для стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу через наявність рішення про стягнення боргу за рахунок готівки не приймаються судом до уваги, оскільки оскаржуване в даній справі рішення контролюючого органу стосується стягнення безготівкових коштів з рахунків/електронних гаманців платника у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу та не містить відомостей щодо стягнення з позивача коштів за рахунок готівки.
Суд зауважує, що в спорах щодо правомірності прийнятих згідно з пунктом 95.5 статті 95 Податкового кодексу України рішень предметом доказування є дотримання контролюючим органом обов`язкових умов, в тому числі й щодо розміру податкового боргу, підстав його виникнення.
Аналогічні підходи до правозастосування пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України знайшли відображення у постановах Верховного Суду від 14.12.2020 у справі № 805/1427/17, від 17.06.2021 у справі № 440/4736/19, від 16.01.2025 у справі №280/27/22, від18.02.2025 у справі №440/8447/23.
У цих постановах Верховний Суд зазначав, що принцип правової визначеності як загальний правовий принцип поширюється, в тому числі на етап правозастосування. Органи державної влади повинні дотримуватися цього принципу та забезпечувати правову передбачуваність прийнятих ними рішень, що досягається, зокрема чіткістю визначення правового стану особи, якої стосується індивідуальний акт.
Також, загальні підходи до оцінки недоліків форми рішення сформульовані Верховним Судом у постановах від 19 травня 2020 року у справі № 820/2300/18, від 30 квітня 2020 року у справі № 810/384/16, від 17 березня 2020 року у справі № 808/4140/15, від 25 січня 2019 року у справі № 812/1112/16, у яких Верховний Суд звертав увагу, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.
Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів. Технічні помилки не є недоліками форми оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Досліджуючи матеріали справи судом не встановлено протиправності рішення № 14/4-3500 від 21.11.2025 про стягнення безготівкових коштів з рахунків/електронних гаманців платника у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей у рахунок погашення податкового боргу. Позивачем зазначених обставин не доведено.
Отже, судом під час розгляду справи не встановлено підстав для скасування такого рішення в судовому порядку. 
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши обставини справи та подані сторонами документи, суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення. 
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Комунального підприємства "Харківводоканал" (вул. Конторська, буд. 90, м. Харків, 61052, ЄДРПОУ 03361715) до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (вул. Благовіщенська, буд. 30, м. Харків, 61052, ЄДРПОУ 44131658) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Дмитро ВОЛОШИН