Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2026 року        м. Рівне

Справа № 568/193/26
Провадження № 33/4815/525/26

Рівненський апеляційний суд в складі судді - Ковальчук Н. М., 
з участю ОСОБА_1 , 

розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 березня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушеня, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) місяці. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.

Не погодившись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржувана постанова є незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд посилається на відеозаписи з бодікамер, але вони в судовому засіданні не відтворювались, їх зміст не досліджувався та не аналізувався. Суд дійшов висновку про доведення до нього вимоги про зупинку транспортного засобу через гучномовець. Разом з тим, відеозаписи не містять об`активних даних про те, що така вимога була доведена до його відома, зокрема, відсутні докази відтворення звуку поза межами службового автомобіля. Фактично суд ототожнив розмову поліцейського в салоні автомобіля з доведенням вимоги до водія, що є припущенням і суперечить вимогам ст. 251 КУпАП. Вказує, що протокол складено щодо події на 413 км А/Д М-06, а суд поклав в основу постанови матеріали, що стосуються іншої події на 423 км. Зазначає, що він пояснював про те, що після появи позаду його транспортного засобу службового автомобіля поліцейських з увімкненими проблисковими маячками, він: зайняв крайнє праве положення; почав зменшувати швидкість; здійснював пошук безпечного місця для зупинки (узбіччя було вкрите снігом). Під час виконання маневру зупинки службовий автомобіль здійснив обгін та почав гальмувати попереду, після чого він завершив зупинку та увімкнув аварійну сигналізацію. Таким чином, зупинка транспортного засобу фактично відбулася, що підтверджується відеоматеріалами. Твердження про зупинку шляхом блокування, зазначене у протоколі, не відповідає дійсності, оскільки з відеозапису вбачається, що транспортні засоби розташовані паралельно узбіччю на значній відстані один від одного, що виключає можливість блокування. Стверджує, що він не ухилявся від зупинки транспортного засобу та не вчиняв дій, спрямованих на залишення місця події. Також вказує, що суд не дослідив та не надав оцінки пом`якшуючим обставинам, оскільки він постійно здійснює догляд за сином (маломобільною особою з інвалідністю І групи), він регулярно супроводжує сина на медичні процедури, також він здійснює волонтерську діяльність, пов`язану з перевезенням гуманітарної допомоги для військовослужбовців. Позбавлення права керування транспортними засобами унеможливлює належне виконання цих обов`язків, створює істотні труднощі та є явно непропорційним. Менш суворе стягнення є достатнім для досягнення мети адміністративної відповідальності та відповідає вимогам ст. 33 КУпАП. Із цих підстав просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. У разі, якщо суд дійде висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, просить змінити постанову у частині виду адміністративного стягнення, застосувавши більш м`яке стягнення у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вивчивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 575750 від 26.01.2026 року вбачається, що водій ОСОБА_1 цього дня о 11 год. 13 хв. в с.Гусари, А/Д М-06 Київ-Чоп 413 км., керуючи транспортним засобом «BMW ЗER REIHE» н.з. НОМЕР_1 , на вимогу працівника поліції про зупинку транспортного засобу завчасно подану за допомогою проблискових маячків синього і червоного кольору, гучномовця, не зупинився. Був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі «TOYOTA COROLA» н.з. НОМЕР_2 на А/Д М-06 Київ-Чоп 410 км. шляхом блокування службовим транспортним засобом. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. В протоколі міститься відмітка, що велась відеофіксація на технічний засіб: 473393, 476433.При складанні протоколу, ОСОБА_1 надав письмові пояснення по суті порушення, які додано на окремому аркуші.

Протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 підписано, копію протоколу ним отримано, про що засвідчено його підписом.У письмових поясненнях водій ОСОБА_1 вказав, що 26.01.2026 року він рухався по трасі Київ-Чоп у напрямку Києва. На 410 км. до нього приблизився автомобіль патрульної поліції з червоними проблисковими маячками. Виконуючи вимогу червоних проблискових маячків, він почав шукати місце для безпечної зупинки, прийняв праворуч та зупинився на узбіччі (а.с. 5). 

Відповідно до вимог п. 2.4 Правил дорожнього руху, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог Правил дорожнього руху.

Відповідальність за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП передбачена за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.

Ухвалюючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП. 

Вина ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122-2 КУпАП підтверджена матеріалами справи.

Покликання ОСОБА_1 про те, що він не ухилявся від зупинки транспортного засобу, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи, зокрема відеозаписом події. 
З відеозапису події 26.01.2026 року (Файл IMG_9941) на 00:44 хв. вбачається, що поліцейський подає жезломвимогу про зупинку транспортному засобу, який проїжджає, не зупинившись. На Файлах IMG_9938, IMG_9939 зафіксовано переслідування поліцейськими транспортного засобу.На Файлі IMG_9938 на 00:50 хв. поліцейський автомобіль здійснює обгін транспортного засобу «BMW» н.з. НОМЕР_1 та блокує його рух.Також вимога про зупинку транспортного засобу «BMW» н.з. НОМЕР_1 , була здійснена за допомогою звукової сирени службового автомобіля поліцейських, що зафіксовано на Файлі export-6g5ay на 00:59 хв., вимога про зупинку була подана поліцейським також через гучномовець, що зафіксовано на Файлі export-6g5ay на 01:05 хв., поліцейський повторно через гучномовець здійснює вимогу про зупинку транспортного засобу «BMW» н.з. НОМЕР_1 , що зіфіксовано на 01:37 хв. На 02:25 хв. поліцейські здійснили обгін транспортного засобу «BMW» н.з. НОМЕР_1 та заблокували його рух(а.с.6)

Відеозаписом події підтверджено, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.4 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122-2 КУпАП.Апеляційний суд розцінює доводи ОСОБА_1 про його невинуватість, як спосіб захисту спрямований на уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.

Матеріали провадження не містять відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження.

Судом першої інстанції застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у межах санкції встановленої ч.1 ст. 122-2 КУпАП у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) місяці.

У своій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вкзував на те, що на утриманні має сина 2023 року, який є інвалідом І-ї групи пістя травми хребта. Він здійснює за ним догляд, а тому йому потрібен транспортний засіб. Просим пом"якшити покарання та застосувати стягнення у виді штрафу.

Такі аргументи апеляційної скарги є обгрунтованими, підтверджені належними доказами. 

Тому, суд приходить до висновку про можливість змінити постанову суду першої інстанції, пом"якшити міру стягнення та замість позбавлення права керування транспортними засобами застосувати штраф.

Керуючись ст. ст. 283, 293, 294 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 

Постанову Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 березня 2026 року змінити в частині призначеного стягнення.

Замість призначеного стягнення "три місяці позбавлення права керування транспортними засобами" застосувати адміністративне стянгнення у вигляді штрафу у розмірі дев"яти неоподаткованих мінімумів громадян ( сто п"ятдесят три гривні).

В решті постанову суду перешої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.