ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

"03" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/757/23	

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Кочуровської К.О., розглянувши у відкритому засіданні заяву ФОП Колісниченко Д.С. про ухвалення додаткового рішення у справі
за позовом Одеського квартирно-експлуатаційного управління
до фізичної особи-підприємця Колісниченка Дмитра Сергійовича
про стягнення 554567,39 грн
за участю представників
від позивача - Ковальчук Р.М.
від відповідача - Фірсов В.Д.

встановив:
Рішенням суду від 30.08.2023 в задоволенні позову відмовлено.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
03.09.2023, у встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України строк, поштою відповідач направив до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, якою просить стягнути з позивача 103140 грн витрат на правничу допомогу. До заяви додано докази її надіслання позивачу.
Ухвалою від 06.09.2023 суд призначив розгляд заяви в засіданні 27.09.2023.
Відповідач отримав зазначену ухвалу в електронному кабінеті 06.09.2023.
13.09.2023 позивач ознайомився з матеріалами справи відповідно до поданої ним заяви.
Відповідно до ст. 221 ГПК України (в редакції на час надходження заяви) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Згідно з ст. 244 ГПК України суд (в редакції на час надходження заяви) , що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Ухвалою від 06.09.2023 суд призначив розгляд заяви в засіданні.
22.09.2023 позивач подав заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні заяви відповідача, посилаючись на те, що правова допомога надавалась адвокатом Фірсовим В., а договір про надання правничої допомоги укладено відповідачем з Адвокатським об`єднанням “АС Лігал”, але до матеріалів справи не надано доказів правових підстав залучення адвокатським об`єднанням адвоката Фірсова В. для надання правничої допомоги відповідачу.
Однак ухвалою від 22.09.2023 зупинено провадження щодо розгляду заяви у зв`язку з надходженням апеляційної скарги на рішення.
Після повернення справи з апеляційної інстанції суд ухвалою від 18.05.2026 призначив розгляд заяви в засіданні.
Розглянувши в засіданні заяву відповідача про витрати на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідач у відзиві, який надійшов до суду 10.05.2023, зазначив, що попередня (орієнтовна) сума судових витрат, які він планує понести з розглядом справи в суді І інстанції становить 2925 дол. США витрат на правову допомогу. Крім того, відповідач зазначив, що докази витрат на правничу допомогу будуть подані до суду протягом 5 днів з дня ухвалення рішення.
Додатково 10.05.2023 відповідач подав до суду заяву про те, що докази витрат на правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів з дня ухвалення рішення.
У заяві про ухвалення додаткового рішення у справі відповідач просить стягнути з позивача 103140 грн витрат на правничу допомогу, що є еквівалентом 2700 дол. США (курс 38,20 грн за 1 дол. США), тобто менше ніж було зазначено у відзиві.
Згідно з ч. 7 ст. 129 ГПК України якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно нижчою від суми, заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Суд дійшов висновку, що сума судових витрат, заявлених до відшкодування, порівняно з заявленою у відзиві, незначно знижена відповідачем.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно з ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).
У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Відповідачем до заяви про ухвалення додаткового рішення додано копію договору про надання правової допомоги від 10.04.2023 (а.с. 128-133), за умовами якої адвокатське об`єднання “АС Лігал” в особі керуючого партнера Андрєєва М.Ю. прийняло на себе зобов`язання надати за гонорар правову допомогу відповідачу Відповідно до п. 5.1, 5.2 договору порядок формування гонорару, порядок та обсяг надання правової допомоги, погодинна ставка визначаються сторонами у додатках до договору, Гонорар розраховується шляхом множення витрачених годин на погодинну ставку.
10.04.2023 сторонами договору підписано додаток № 1 до договору, у якому визначено форму правничої допомоги - представництво відповідача у господарській справі № 916/757/23, погодинна ставка 150 дол. США, оплата здійснюється у гривні по курсу, зазначеному “середній курс продажу”, зазначений на сайті minfin.com.ua/currency/banks на момент виставлення рахунку. 
30.08.2023 адвокатське об`єднання склало звіт про надану правову допомогу тривалістю 18 годин у справі № 916/757/23:
- 13-27.04.2023 Аналіз матеріалів справи, підготовка та подача відзиву до суду 7годин,
- 18.05.2023 складання адвокатського запиту в ДП “Укрдержбудекспертиза” 1год,
- 22.05.2023 візит до ДП “Укрдержбудекспертиза” для подачі адвокатського запиту 00:30 год,
- 22.05.2023 підготовка заперечення на відповідь на відзив 3год,
- 23.05.2023 підготовка заперечень щодо клопотання позивача про призначення експертизи 1год,
- 23.05.2023 підготовка клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із штучним характером спору 00:30год,
- 25.05.2023 участь в засіданні 1год,
- 14.06.2023 участь в засіданні 00:45год,
- 15.06.2023 ознайомлення з повторним клопотанням позивача про призначення експертизи та підготовка заперечень 00:30год,
- 23.06.2023 участь в засіданні 1:45год,
- 30.08.2023 участь в засіданні 1год.
30.08.2023 сторонами підписано акт прийому-передачі правничої допомоги за договором на суму 103140 грн по курсу дол. США на 30.08.2023, а також 30.08.2023 виставлено відповідачу рахунок № 15 на суму 103140грн. 
Матеріалами справи підтверджується, що представник відповідача - адвокат Фірсов В.Д., на підтвердження повноважень якого надано копію ордеру від 10.04.2023 (а.с. 117, т. 1).
Відповідно до відомостей Єдиного реєстру адвокатів України Фірсов Владислав є адвокатом Адвокатського об`єднання «АСЛ КОНСАЛТИНГ» (нове найменування Адвокатського об`єднання “АС Лігал”).
10.04.2023 до суду надійшла заява адвоката про надання доступу до електронної справи, яке було задоволено судом 12.04.2023 відповідно до відмітки відповідальної особи суду на заяві.
27.04.2023 кур`єрською службою відповідач направив відзив до суду, який підписано адвокатом Фірсовим В.
22.05.2023 від відповідача надійшли заперечення.
23.05.2023 від відповідача надійшли заперечення щодо заяви позивача про призначення експертизи.
25.05.2023 відповідачем подано заяву про залишення позову без розгляду.
22.06.2023 відповідач подав заперечення щодо повторного клопотання позивача про призначення експертизи.
Щодо участі в засіданнях, то адвокат Фірсов В. брав участь в засіданнях 24.05.2023, 14.06.2023, 23.06.2023 та 30.08.2023. При чому, з протоколів цих засідань вбачається, що їх загальна тривалість становить 30хв+10хв+40хв+40хв, тобто всього 2 години, а не 4 год 30 хв, як зазначено у звіті про надання правничої допомоги від 30.08.2023.
Суд зауважує, що візит до ДП “Укрдержбудекспертиза” для подачі адвокатського запиту не відносить до видів правничої допомоги відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Щодо такої послуги як “складання адвокатського запиту в ДП “Укрдержбудекспертиза”, то суд зауважує, що матеріали справи не містять такого адвокатського запиту відповідача.
Щодо послуги “Підготовка заяви про залишення позову без розгляду” то суд відмовив в її задоволенні ухвалою від 23.06.2023.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено понесення ним витрат на правничу допомогу тривалістю 13 годин*150дол. США*38,20 (курс гривні)=74490грн.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі East/West Alliance Limited проти України, від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.
У постанові від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
В постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 зазначено, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Суд враховує, що рішенням суду від 30.08.2023 в задоволенні позову про стягнення 554567,39 грн відмовлено, тобто витрати відповідача на правничу допомогу мали бути покладені на позивача відповідно до ст. 129 ГПК України. 
Однак, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 рішення Господарського суду Одеської області від 30.08.2023 у справі №916/757/23 скасовано і позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 16479,36 грн. надмірно сплачених коштів за договором підряду від 10.04.2020. Таким чином, позовні вимоги задоволено в розмірі 2,97% від ціни позову.
Оскільки апеляційна інстанція ухвалила нове рішення про часткове задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно (ст. 129 ГПК України).
Відповідач має право отримати відшкодування витрат за першу інстанцію в розмірі відсотка вимог, які суд відхилив, тобто 100-2,97=97,03%.
Отже, відповідачу підлягає відшкодуванню 97,03% від суми витрат на правничу допомогу, яка ним доведена (74490грн), що становить 72277,65грн.
Однак, суд користуючись своїм правом, з власної ініціативи відмовляє відповідачу частково у відшкодуванні понесених ним на правову допомогу, враховуючи обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін.
Враховуючи викладене, заяву відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд задовольняє частково та вважає належними до стягнення з позивача витрати на правову допомогу до розміру 8647 грн (наразі мінімальна заробітна плата), який є співмірним із складністю справи та витраченим часом адвоката, та не покладає на позивача який є військовою державною структурною установою та фінансується з державного бюджету, під час воєнного стану, надмірних витрат.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
ухвалив:

1.Заяву фізичної особи-підприємця Колісниченка Дмитра Сергійовича про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача 103140 грн витрат на правничу допомогу задовольнити частково.
2. Стягнути з Одеського квартирно-експлуатаційного управління (код 08038284, м. Одеса вул. Армійська 18) на користь фізичної особи-підприємця Колісниченка Дмитра Сергійовича (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 8647грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи №916/757/23 в Господарському суді Одеської області.
3. В решті заяви відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне додаткове рішення складено та підписано 03.06.2026

Суддя В.В. Литвинова