ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" травня 2026 р. справа № 300/716/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування попередження за № 16506/ДПС/ТД/Р129/ПР81 від 20.08.2025,

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування попередження за № 16506/ДПС/ТД/Р129/ПР81 від 20.08.2025.
Позовні вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова прийнята на підставі інформації, отриманої від податкового органу за наслідками проведеної фактичної перевірки з порушенням процедури проведення такої перевірки. Вказує на те, що згідно постанови Калуського міськрайонного суду від 02.10.2025 по справі №345/4004/25 фактично встановлено відсутність складу правопорушення. Крім того, звертає увагу суду на недоведеність відповідачем використання позивачем найманої праці без укладення трудового договору. В зв`язку із наведеним позивач вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.
26.02.2026 позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуті.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 16.03.2026. Представник відповідача вказує, що оскаржуване рішення прийняте на підставі та в межах повноважень наданих управлінню, прав позивача не порушувало, тому просить в задоволенні позову відмовити.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористалася.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено таке.
22.07.2025 від Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на адресу Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці надійшли матеріали фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 для прийняття рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про працю.
Відповідно до акта фактичної перевірки від 21.07.2025 за № 16506/09/16/РРО/ НОМЕР_1 , спеціалістами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, 21.07.2025 встановлено, що в приміщенні магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , працював найманий працівник без належного оформлення трудових відносин, а саме - ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) (а.с.50-55).
ОСОБА_2 від підпису пояснень відмовилась.
Згідно вказаних пояснень, працівниками Головного управління ДПС в Івано-Франківській області зазначено, що ОСОБА_2 працює з 20.03.2025 згідно довіреності, режим роботи 10:00 год.-17:00 год., пройдено інструктаж з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони, що, на думку перевіряючих, є ознаками трудових відносин.
Крім того, перевіркою встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладено трудовий договір згідно вимог чинного законодавства та не подано повідомлення про прийняття на роботу. В ході перевірки документи про оформлення трудових відносин не надано.
Листом від 23.07.2025 за №ПЗ/3/4932-25 відповідач повідомив позивача про те, що уповноваженою особою управління за наслідками отриманого акта фактичної перевірки від 21.07.2025, складеного за результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області, в ході якої виявлено факт використання праці неоформленої працівниці, розпочато адміністративне провадження (а.с.58-60).
Згідно рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 23.07.2025 за №16506/ДПС/ТД/Р129 розгляд справи призначено на 20.08.2025 (а.с.61).
Як наслідок, листом від 23.07.2025 за № ПЗ/3/4933-25 позивача запрошено на розгляд справи.
На розгляд справи 20.08.2025 ФОП ОСОБА_1 чи її представник не з`явилися.
Враховуючи виявлені порушення, відповідачем накладено на позивача стягнення у вигляді попередження за № 16506/ДПС/ТД/Р129/ПР81 від 20.08.2025 (а.с.67).
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Згідно з частиною четвертою статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту" від 17 червня 2015 року № 413 передбачено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.
За відсутності технічної можливості подання повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту засобами електронного зв`язку в електронній формі таке повідомлення подається у формі документа на папері згідно з додатком разом з копією в електронній формі.
Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Повідомленням про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації є відомості, отримані органами Державної податкової служби з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Тож, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення про прийняття працівника на роботу за таким трудовим договором, поданого до територіального органу Державної податкової служби України.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України Про зайнятість населення, встановлює Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).
Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Згідно з абзацами 2 та 7 пункту 2 Порядку № 509 (в редакції Постанови КМУ № 823 від 21 серпня 2019 року) штрафи накладаються на підставі: акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Як зазначалось судом вище, перевіркою встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладено трудовий договір згідно вимог чинного законодавства та не подано повідомлення про прийняття на роботу, а також те, що ОСОБА_2 працює з 20.03.2025 згідно довіреності, режим роботи 10:00 год.-17:00 год., нею пройдено інструктаж з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони, що, на думку перевіряючих, є ознаками трудових відносин.
Водночас, суд не може погодитись з такими висновками перевірки.
Так, єдиним доказом на користь встановлених перевіркою обставин є відомості відображені в акті перевірки.
В той же час, жодних належних та допустимих доказів щодо порушення позивачем положень трудового законодавства до акта перевірки не долучено та до суду не подано.
Посилання перевіряючих на те, що ОСОБА_2 виконує функції продавця на підставі довіреності, є необґрунтованими та безпідставними, позаяк довіреність не регулює трудові відносини, а лише надає право на представництво та укладення правочинів.
Більше того, перевіркою не доведено факту здійснення ОСОБА_2 функцій продавця, оскільки, окрім послання на реалізацію нею футляру для окулярів, жодних доказів до акта перевірки не долучено.
Зазначені обставини, також встановлені постановою Калуського міськрайонного суду від 02.10.2025 по справі №345/4004/25, яка набрала законної сили 02.10.2025 (а.с.9-11).
Так, вказаним судовим рішенням встановлено, що під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 працівниками ГУ ДПС в Івано-Франківській області не проводилась контрольна розрахункова операція, що свідчить про те, що жодних дій з реалізації товару ОСОБА_2 не здійснювала.
Зважаючи на те, що висновки перевірки щодо того, що ОСОБА_2 фактично перебувала у трудових відносинах з позивачем без їх належного оформлення, ґрунтуються виключно на факті реалізації продукції, який не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, то суд доходить висновку про безпідставність таких висновків, а відтак й щодо не доведення перевіркою допущення позивачем порушення вимог трудового законодавства.
Як наслідок, суд доходить висновку про відсутність підстав для накладення оскаржуваним рішенням на позивача стягнення у вигляді попередження.
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
У рішення ЄСПЛ по справі “Ґарсія Руіз проти Іспанії” (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Належних і достатніх доказів, які б вказували на правомірність оскаржуваного рішення, відповідач суду не надав.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1362,00 гривень згідно квитанції від 06.02.2026 (а.с.13).
Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 1362 гривень витрат зі сплати судового збору.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ВИРІШИВ:
Позов позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (код ЄДРПОУ 44840602, вул. Франка, 4, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання протиправним та скасування попередження за № 16506/ДПС/ТД/Р129/ПР81 від 20.08.2025 - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати попередження за № 16506/ДПС/ТД/Р129/ПР81 від 20.08.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (код ЄДРПОУ 44840602, вул. Франка, 4, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 00 копійок. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Суддя   Матуляк Я.П.