Справа № 643/8441/24
Провадження № 2/643/256/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2026   м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді Броницької М.В., 
за участю секретаря судового засідання Дудченко К.С.,
представника позивача - адвоката Ямполець І.С.
представника відповідача - адвоката Гордейчука В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у місті Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою представника ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -
встановив:
Адвокат Ямполець Ірини Сергіївни в інтересах позивача ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири в сумі 175 900,00 грн, моральну шкоду, завдану залиттям квартири, в розмірі 50 000,00 грн, сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 2 259,00 грн, витрати на проведення оцінки матеріального збитку у розмірі 7 000,00 грн та 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позову зазначає, що 14.06.2024 квартиру позивача, за адресою: АДРЕСА_1 , було залито гарячою водою. У подальшому встановлено, що залиття квартири позивача сталося з вини власника квартири АДРЕСА_2 , котра знаходиться поверхом вище, власником якої виступає відповідач ОСОБА_3 , відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 387117319 від 17.07.2024.
Факт затоплення було зафіксовано в Акті про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 19.06.2024, складеного комісією КП «ХТМ».
Крім того, за зверненням дружини позивача - ОСОБА_4 з письмовою заявою до директора КП «Житлокомсервіс», 28.06.2024 комісією проведено обстеження приміщень квартири АДРЕСА_3 з метою виявлення причин і розміру заподіяної внаслідок залиття шкоди. За результатами обстеження складено акт. 
З метою визначення розміру завданої позивачу шкоди, за його зверненням суб`єкт оціночної діяльності ТОВ «Проексперт» було визначено розмір нанесених позивачу матеріальних збитків за фактом затоплення квартири, що станом на 14.06.2024 становили 175 900,00 грн.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого судового засідання.
17.09.2024 від представника позивача Ямполець І.С. надійшла заява про виклик свідків.
16.10.2024 від представника відповідача адвоката Гордейчука В.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що підпис від імені ОСОБА_2 в договорі про надання правничої допомоги вчинено іншою особою внаслідок наслідування справжнього підпису позивача. Щодо обставин справи зазначає, що позивачем не доведено наявності факту затоплення квартири АДРЕСА_3 та завдання йому майнової шкоди, адже акти № б/н від 19.06.2024 та № б/н від 28.06.2024 не відповідають вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, а інших доказів наявності факту залиття квартири та завдання майнової шкоди позивачем до суду не надано. 
В обґрунтування позиції зазначає, що позов є необґрунтованим, при цьому зазначив, що квартиру відповідача теж було затоплено. 
Представник відповідача зазначає, що акт КП «ХТМ» від 19.06.2024 не містить встановлення причин залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також не містить висновку про встановлення винної особи.
Також стороною відповідача ставиться під сумнів можливість звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, складеного ТОВ «Проексперт» виступати належним доказом розміру матеріальних збитків, який до того ж було складено 15.07.2024, тобто через місяць після залиття квартири, оскільки такий документ не являється висновком експерта.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2024 за клопотання представника відповідача адвоката Гордейчука В.В. у Державної прикордонної служби України витребувано інформацію щодо часу, дати та місця перетину державного кордону України протягом 2022-2024 років ОСОБА_2 .
Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 13.01.2025 задоволено клопотання представника відповідача адвоката Гордейчука В.В. та призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.
03.06.2025 до Салтівського районного суду міста Харкова надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи №СЕ-19/121-25/7498 від 14.05.2025, призначеною ухвалою від 13.01.2025, за матеріалами цивільної справи.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 19.06.2025 відновлено провадження у справі.
24.06.2025 від представника відповідача адвоката Гордейчука В.В. надійшло клопотання про призначення судово будівельно-технічної експертизи.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 25.06.2025 повторно призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 25.08.2025 відновлено провадження у справі, клопотання експерта та представника відповідача задоволено та витребувано необхідну документацію та інформацію у з комунального підприємства «Жилкомсервіс", комунального підприємства «Харківводоканал», після чого на час експертизи провадження у справі було повторно зупинено.
29.09.2025 до Салтівського районного суду міста Харкова надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення призначеної у справі судової будівельно-технічної експертизи №СЕ-19/121-25/17805 від 18.09.2025 (вх. № 50930/25). При супровідному листі на адресу суду в спец-пакеті експертної служби повернуто матеріали цивільної справи в 2 томах.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 30.09.2025 провадження у справі відновлено.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 04.11.2025 підготовче провадження в справі закрито, справу призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні представник позивача - адвокат Ямполець І.С. виступила з промовою, у котрій позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити.
В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Гордейчук В.В. виступив з промовою, у котрій просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
У режимі відеоконференції в судовому засіданні надав пояснення позивач ОСОБА_2 , в яких пояснив спосіб замовлення послуг оцінки вартості матеріального збитку та оплату наданих послуг.
У судовому засіданні надали показання наступні свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 .
Так свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що працює начальником Салтівської філії КП «Харківські теплові мережі». Повідомив, що в 14.06.2024 поступила заявка про те, що має місце протікання води між першим поверхом і підвалом у будинку за адресою: АДРЕСА_4 . Водопостачання до будинку було невідкладно перекрито. Ним особисто 17.06.2024 було здійснено огляд квартир по факту події. 
Свідок ОСОБА_5 пояснив, що являється батьком дружини власника квартири АДРЕСА_3 . Доглядає за квартирою на час відсутності його родичів. Про факт витоку води йому стало відомо в день події, але оскільки проживає за містом, то вирішив їхати на огляд наступного дня зранку. Надав показання про те, що особисто супроводжував членів комісії КП «ХТМ», котрі оглядали квартиру, всі потрібні доступи надавав, не чинив перешкод оглянути запірний кран гарячої води, але не вбачав за доцільне перевіряти запірний кран холодної води. Надав пояснення, що найбільше замокання мало місце в районі санвузла. Електрична проводка в квартирі працювала належним чином, замикань не було. 
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що являється братом позивача. Батьки попросили його поїхати разом з ними в квартиру брата, оскільки сталася подія. На квартиру прибув разом з батьками в суботу 15.06.2024. В коридорі квартири стояла вода. Коли піднявся на другий поверх, то двері 77-ої квартири ніхто не відчинив. Також ніхто не відчинив двері квартири на третьому поверсі, котра знаходиться над квартирою його брата. Звернув увагу, що в підвалі парувало по стояку, електропроводка в квартирі мерехтіла, а у ванній світло взагалі не вмикалося.
Свідок ОСОБА_8 повідомила, що являється дружиною брата позивача. Разом з родичами прибула до квартири допомогти усунути наслідки затоплення. Надала пояснення, в яких повідомила тотожні обставини. Звернула увагу, що найбільше затопленим було приміщення ванни, потім кухні та зали. Припускає, що причиною залиття квартири могло послужити залишення відкритим водяного крану в квартирі, розташованій поверхом вище.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила обставини, тотожні викладеним іншими свідками. Пригадує, що найбільше води було в коридорі та кухні.
Свідок ОСОБА_10 повідомив, що є працівником КП «ХТМ». Був особисто на місці аварії через кілька днів після події. Припускає, що причиною залиття квартири АДРЕСА_3 були проблеми з герметичністю з`єднань в самій квартирі або в підвалі під квартирою. Пояснив, що зі слів представника власника квартири АДРЕСА_3 , останнього не влаштовували висновки, викладені в акті від 19.06.2024.
Свідок ОСОБА_11 пояснила, що в квартирі АДРЕСА_2 після смерті її свекрухи ніхто не живе. Вони з чоловіком ОСОБА_3 раз на тиждень навідуються в квартиру для перевірки. Крайній раз чоловік був у квартирі 11.06.2024. В день події, 14.06.2024, чоловік ввечері прибув у квартиру АДРЕСА_2 . Ніяких слідів прориву труб чи кранів в їх житлі не було. Разом з тим свідок звернула увагу, що по фасаду під`їзду будинку зі сторони квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 нещодавно мало місце зачищення утвореного на фасаді наросту плісняви внаслідок тривалої в часі дії вологи. 
Свідок ОСОБА_4 надала показання, які співпадають з показаннями решти свідків щодо наслідків дії вологи в квартирі АДРЕСА_3 .
Заслухавши пояснення представників сторін, пояснення позивача, показання свідків, оцінивши кожен наявний у матеріалах справи докази на предмет його належності, допустимості, достовірності, а усі докази в сукупності та взаємозв`язку - на предмет їх достатності, суд встановив відповідні обставини, які вказують на характер деліктних правовідносин між сторонами, врегламентованих відповідними цивільно-правовими нормами, які підлягають застосуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Юридичною підставою відповідальності, передбаченої ст. 1166 ЦК України, є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.
Відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.
Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.
Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 2 постанови №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Аналіз наведених норм, дає підстави для висновку, що для застосування ст. 1166 ЦК України до предмета доказування у такій категорії справ, суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме: якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина особи до якої подано позов.
Верховний Суд у постанові від 22.05.2018 у справі №915/1015/16 зазначив, що у спірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає утому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.
У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання їм шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, тобто встановлення факту неправомірних дій саме відповідачем, яким було завдано майнових збитків позивачу, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. Тобто саме позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Верховний Суд у постанові від 13.12.2023 у справі №279/1808/22 виклав правовий висновок та зазначив, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Представник позивача адвокат Ямполець І.С. на підтвердження заявлених нею позовних вимог подала до суду акт від 19.06.2024, складений комісією за участю представників комунального підприємства «Харківські теплові мережі», яким зафіксовані результати проведеного обстеження на предмет залиття квартири у будинку за адресою: АДРЕСА_4 (том 1, а.с. 16). 
Комісією зафіксовано, що в квартирі АДРЕСА_3 є сліди залиття зверху в санвузлі по кафелю та кухні, в залі. Комісія провела висновки, що при обстеженні квартири АДРЕСА_2 протікання не виявлено, стояки гарячої води пластикові. Зі слів власників квартири АДРЕСА_2 , набухли двері у ванну кімнату, в коридорі піднявся ламінат біля ванної кімнати та паркет в коридорі.
Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньо будинкових мереж водопостачання та водовідведення, та з`ясування питання, чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир, або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма цього акта встановлена в додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.
Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; дата аварії, її характер та причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття та про обсяг робіт для усунення його наслідків.
У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою.
Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків мають бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Акт про залиття це обов`язковий документ, який складається комісією з метою фіксування події та з`ясування причин залиття приміщення.
Верховний Суд своїх постановах від 26.09.2018 у справі №569/14230/15-ц, від 21.02.2018 у справі №2-1974/11, від 22.05.2019 у справі №640/8205/17, від 18.12.2019 у справі №711/7670/16-ц висновував про те, що підлягає відмові у задоволенні позов про відшкодуванні шкоди, завданої залиттям, у зв`язку із тим, що додані до позову акти про залиття не відповідають вимогам, передбаченим Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 №76. Крім того, вартість відшкодування майна при залитті квартири має бути доведена позивачем у справі (розмір реальної шкоди) за ст.ст. 22, 1192 ЦКУ. Доказом вартості відшкодування може виступати лише висновок судового експерта. Якщо позивачем подано інший документ, наприклад звіт суб`єкта оціночної діяльності, чи про розмір іншого об`єкта оцінки, наприклад «майнових прав вимоги відшкодування шкоди» замість розміру реальних збитків, то такі документи не є достовірними і достатніми доказами.
Згідно Акту від 19.06.2024, складеного комісією, було проведене обстеження на предмет залиття квартири у будинку за адресою: АДРЕСА_4 . Комісією зафіксовано, що в квартирі АДРЕСА_3 є сліди залиття зверху в санвузлі по кафелю та кухні, в залі. Комісія провела висновки, що при обстеженні квартири АДРЕСА_2 протікання не виявлено, стояки гарячої води пластикові. Зі слів власників квартири АДРЕСА_2 , набухли двері у ванну кімнату, в коридорі піднявся ламінат біля ванної кімнати та паркет в коридорі.
Разом із тим, зі змісту Акта від 19.06.2024 не вбачається, що саме відповідач винен у залитті квартири позивача, не зазначено і причин події.
Судом досліджено акт, складений 28.06.2024 за участю КП «Житлокомсервіса», відповідно до висновків якого за виявленими дефектами місць залиття, які вказані в акті обстеження, можливо припускати, що залиття приміщень квартири АДРЕСА_3 трапилося внаслідок аварійного витікання з системи гарячого водопостачання кв. АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище (несправність запірного крану, розрив шлангу, що підводить ГВ і т.д.). Заявнику було рекомендовано звернутися до незалежної комісії в інституті ім. Бокаріуса (том 1, а.с. 80).
Водночас судом досліджено наявний в матеріалах справи лист КП «Харківські теплові мережі» № 05-40/904-1 від 21.10.2024, відповідно до якого встановлено наступне що фахівцями підприємства в рамках технічного обслуговування трубопроводів внутрішньо будинкової системи послуги з постачання гарячої води по АДРЕСА_4 протягом 2023-2024 років були виявлені дефектні ділянки трубопроводів, дефекти на запірній арматурі, які були усунені (том 1, а.с. 195-196). За результатами обстеження технічного стану трубопроводів системи послуги з постачання гарячої води у квартирі АДРЕСА_5 , яке проводилося 19.06.2024, встановлено, що трубопроводи (стояки) системи постачання гарячої води та відгалуження трубопроводу системи послуги з постачання гарячої води на квартиру у технічно справному стані, витоки відсутні. Причина залиття не була встановлена, винні особи не знайдені, оцінка завданої шкоди не проводилася.
Представником позивача до матеріалів позову на підтвердження розміру шкоди додано лише звіт про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, складеного ТОВ «Проексперт» 15.07.2024, тобто через місяць після залиття квартири, за результатами обстеження, проведеного 10.07.2024 (том 1, а.с. 29-89).
Разом з тим повторно призначена судова будівельно-технічна експертиза не відбулася по причині неможливості її проведення у зв`язку з не наданням необхідних матеріалів для її проведення за результатами оцінки вихідних даних, про що зазначено у повідомленні судового експерта від 18.09.2025 № СЕ-19/121-25/17805 (том 2, а.с. 166-168).
Тобто у матеріалах справи належного доказу на підтвердження розміру завданої шкоди не міститься.
Нормою ст. 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Власник несе всі ризики, пов`язанні з реалізацією ним тріади повноважень: володіння, користування та розпорядження.
Відповідно до норми ч. 1 ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.
Нормою ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. 
Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Судом установлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 19.08.2011, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального Корнійчук О.В. за реєстровим номером 4628, ОСОБА_2 прийняв у власність квартиру від іншої фізичної особи (том 1, а.с. 11). Речове право було зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за номером 1894683, відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 19.08.2011 (том 1, а.с. 12, зворот). З технічного паспорта вбачається, що за технічним планом квартира АДРЕСА_3 на момент придбання мала роздільний санвузол (том 1, а.с. 14).
У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_3 мала перепланування санвузла шляхом суміщення ванної кімнати та туалету. Однак свідок ОСОБА_4 показала, що квартира була придбана її чоловіком вже в перепланованому вигляді, що однак не нівелює ризики набувача такого житла як власника останнього.
Судом критично оцінено аргумент представника позивача щодо наявності неспростованої презумпції вини завдавача шкоди, оскільки вина являє собою лише один із складових елементів деліктного зобов`язання. Відсутність вини у завданні шкоди дійсно повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи такий встановлений. Однак в наявних у матеріалах справи належного доказу того, що саме відповідач являється завдавачем шкоди не міститься, в процесі судового розгляду завдавача шкоди не встановлено.
Крім того, суд критично оцінює доводи представника позивача щодо зазначеного в акті обстеження від 19.06.2024 показника обліку гарячої води в квартирі АДРЕСА_2 на рівні 147 м3, оскільки відповідно до довідки про нарахування та оплату за послугу з обслуговування теплопостачання та гарячої води в квартирі АДРЕСА_2 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) станом на 31.08.2024 показник було зафіксовано на рівні 142 м3; впродовж тривалого включно по 30.06.2024 часу він становив 122 м3; а зміни у колонці витрат зафіксовано в кількості 10 м3, починаючи з 31.07.2024 (том. 1, а.с. 224).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 28.10.2010, заява № 18390/91; в справі "Трофимчук проти України» від 28.10.2010, заява № 4241/03) свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.
Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява № 4909/04, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).
Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо заподіяння саме відповідачем шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями відповідача, протиправність саме його поведінки не доведено належними та допустимими доказами, належними та допустимими доказами не доведено і сам розмір шкоди, а відтак позов задоволенню не підлягає. 
Відповідно до норми ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (том 1, а.с. 8). Відтак судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, підлягає залишенню за позивачем. 
Нормою ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відтак судові витрати підлягають залишенню за позивачем.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 78, 81, 89, 141, 223, 258, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -
ухвалив:
У позові відмовити.
Судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, залишити за позивачем. 
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 ;
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_7 .
Повне судове рішення складено 06.05.2026.

Суддя М.В. Броницька