Справа № 950/1133/26 
Номер провадження 2-о/950/63/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

04 червня 2026 року     Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого – судді Чхайло О. В., 
при секретарі судового засідання – Сивоконь А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою адвоката Васильця Сергія Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Лебединський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті особи в певний час;
ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду з вказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що наприкінці 2021 року ОСОБА_2 поїхав на роботу до м.москва російської федерації. 
Станом на 24.02.2022 року ОСОБА_2 перебував на території російської федерації. У зв`язку з початком військової агресії російської федерації проти України ОСОБА_2 змушений був залишитися на території російської федерації, оскільки була відсутня можливість перетину державного кордону України у зв`язку з веденням бойових дій на території України. ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті москва російської федерації помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 29.03.2026 року (актовий запис про смерть №170269775002100126006), виданим 97750021 Орган РАГС москви №21 багатофункціональний центр надання державних послуг району Зюзіно. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якоїї ввійшли розміщені по АДРЕСА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельною ділянкою під ними, які він успадкував після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але за життя свідоцтво про право на спадщину так і не отримав. 
Заявниця, ОСОБА_1 звернувшись до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Сумської області для отримання консультації щодо отримання на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на належне за життя її чоловікові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 нерухоме майно, отримала відмову.
У Лебединському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вивчивши надані заявницею документи про смерть чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , також відмовили в усній формі у видачі свідоцтва про смерть українського зразка, мотивувавши таку відмову розривом дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією та припиненням дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах. А тому представник заявниці просив суд, про встановлення факту смерті особи в певний час.
Представник заявниці, в судове засідання не з`явився, справу просив розглядати за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, справу просив розглядати за його відсутності, проти задоволення заявлених вимог не заперечив.
Дослідивши обставини справи, перевіривши наявні у ній доказами, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що наприкінці 2021 року ОСОБА_2 поїхав на роботу до м.москва російської федерації. 
Станом на 24.02.2022 року ОСОБА_2 перебував на території російської федерації. У зв`язку з початком військової агресії російської федерації проти України ОСОБА_2 змушений був залишитися на території російської федерації, оскільки була відсутня можливість перетину державного кордону України у зв`язку з веденням бойових дій на території України. ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті москва російської федерації помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 29.03.2026 року (актовий запис про смерть №170269775002100126006), виданим 97750021 Орган РАГС москви №21 багатофункціональний центр надання державних послуг району Зюзіно. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якоїї ввійшли розміщені по АДРЕСА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельною ділянкою під ними, які він успадкував після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але за життя свідоцтво про право на спадщину так і не отримав. 
Заявниця, ОСОБА_1 звернувшись до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Сумської області для отримання консультації щодо отримання на її ім`я свідоцтва про право на спадщину на належне за життя її чоловікові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 нерухоме майно, отримала відмову.
У Лебединському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вивчивши надані заявницею документи про смерть чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , також відмовили в усній формі у видачі свідоцтва про смерть українського зразка, мотивувавши таку відмову розривом дипломатичних відносин між Україною та російською федерацією та припиненням дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах. А тому представник заявниці просив суд, про встановлення факту смерті особи в певний час.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до ч. 2 ст 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Статтею 1 Закону від 15.04.2014 року № 1207-VII встановлено, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Частинами 2, 3, 4 статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.
Частиною 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 №2398-VI (далі - Закон №2398-VI) передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.
Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.
Відповідно до ст. 17 Закону №2398-VI, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.
Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» і «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Ураховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне як виняток взяти до уваги документи про смерть особи, видані на окупованій території України, і оцінити їх разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, оскільки можливість збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмеженою, у той час як встановлення цього факту має юридичне значення для заявниці, так як зумовлене необхідністю зареєструвати у встановленому законом порядку відомості про смерть чоловіка.
З огляду на викладене, ураховуючи досліджені під час судового розгляду докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для установлення факту смерті на території російської федерації в м.москва ОСОБА_2 , оскільки законом не передбачено іншого порядку установлення цього факту.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду.
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 317-319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1  задовольнити.
Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Лебедині, Сумської області, Україна, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території російської федерації в м. москва.
Рішення суду підлягає негайному виконанню. 
На рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області. 
Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Суддя         Олександр ЧХАЙЛО