УХВАЛА

03 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 911/1757/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І.Д. - головуючої, суддів - Бакуліної С. В., Вронської Г. О.,

розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2024
(суддя Ейвазова А. Р.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 
(головуючий - Гаврилюк О. М., судді: Ткаченко Б. О., Майданевич А. Г.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна група "Регіон-Капітал"
до: 1.Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський";
2. ОСОБА_2 ;
3. ОСОБА_3 ;
4. ОСОБА_4 ;
5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Земельний центр";
6. ОСОБА_5 ;
7. ОСОБА_1 
про визначення розміру статутного капіталу та частки учасників, зобов`язання вчинити певні дії.
ВСТАНОВИВ:
1. У листопаді 2021 року Приватне акціонерне товариство "Інвестиційна група "Регіон-Капітал" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрокомбінат "Хотівський" (далі - відповідач 1, Товариство), ОСОБА_2 (далі - відповідач 2), ОСОБА_3 (далі - відповідач 3), ОСОБА_4 (далі - відповідач 4), Товариства з обмеженою відповідальністю "Земельний Центр" (далі - відповідач 5), ОСОБА_5 (далі - відповідач 6) та просило:
- визначити розмір статутного капіталу Товариства в розмірі 7 000 000,00 грн;
- визначити частки учасників Товариства таким чином: позивача з розміром частки учасника в статутному капіталі Товариства - 3 500 000,00 грн, що становить 50% статутного капіталу Товариства; відповідача-5 з розміром частки учасника в статутному капіталі Товариства - 3 500 000,00 грн, що становить 50% статутного капіталу Товариства;
- зобов`язати Товариство вчинити дії щодо державної реєстрації змін про розмір статутного капіталу Товариства, розміри часток у статутному капіталі та складі учасників Товариства щодо визначення частки учасників цього Товариства таким чином: позивача з розміром частки учасника в статутному капіталі Товариства у гривнях 3 500 000,00 грн, що становить 50% статутного капіталу Товариства; відповідача-5 з розміром частки учасника в статутному капіталі Товариства у гривнях 3 500 000,00 грн, що становить 50% статутного капіталу Товариства.
2. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є учасником Товариства із часткою у статутному капіталі у розмірі 50% та, починаючи з 2017 року, відповідачами вчинено ряд незаконних дій, пов`язаних із позбавленням позивача права володіння належною йому часткою. Позивач стверджує, що незважаючи на існуючі судові провадження, відповідачі продовжують вчиняти дії, пов`язані із збільшенням статутного капіталу Товариства та відчуженням належної позивачу частки в статутному капіталі шляхом перепродажу цієї частки на користь інших осіб, що призводить до зменшення розміру частки позивача у відсотковому вимірі та номінальній вартості.
3. Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.12.2024 до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_1 (далі - відповідач 7). 
4. 23.12.2024 Господарський суд Київської області ухвалив рішення, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026, яким позов задовольнив частково, а саме:
- визначив розмір статутного капіталу Товариства 7 000 000,00 грн; 
- визначив розмір часток учасників в статутному капіталі Товариства: за позивачем - 50% часток статутного капіталу, що становить 3 500 000,00 грн та за відповідачем-5 - 50% часток статутного капіталу, що становить 3 500 000,00 грн; 
- відмовив у задоволенні позову в частині зобов`язання Товариства вчинити дії щодо державної реєстрації змін про розмір статутного капіталу Товариства, розміри часток у статутному капіталі та складі учасників Товариства щодо визначення часток учасників.
5. 07.05.2026 ОСОБА_1 подав до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати в задоволеній частині позову й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
6. 26.05.2026 Верховний Суд постановив ухвалу, якою касаційну скаргу залишив без руху на підставі пункту 2 частини четвертої статті 290, частини другої статті 292 ГПК України, оскільки скаржник не додав документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі за подання касаційної скарги.
7. Суд виходив з того, що з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.09.2022 у справі № 910/4277/21, позовні вимоги у цій справі - про визначення розміру статутного капіталу Товариства у сумі 7 000 000,00 грн та визначення розміру часток учасників у статутному капіталі мають вартісну оцінку та носять майновий характер, а тому скаржник при поданні касаційної скарги повинен був сплатити судовий збір у сумі 168 000,00 грн, який розрахований таким чином: 7 000 000,00 грн (розмір визначення статутного капіталу) х 1,5% х 200% х 0,8). Водночас, скаржник до касаційної скарги додав квитанцію, що підтверджує сплату судового збору у меншому розмірі, ніж встановлено законом (18 160,11 грн), тому заявнику необхідно доплатити судовий збір у розмірі 149 839,89 грн.
8. 29.05.2026 ОСОБА_1 подав до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" клопотання, в якому просить прийняти касаційну скаргу до розгляду без доплати судового збору, розмір якого, визначено ухвалою Верховного Суду від 26.05.2026 про залишення його касаційної скарги без руху.
9. Так, скаржник доказів доплати судового збору у встановленому порядку і розмірі у визначений строк Суду не надав. Водночас, у поданому клопотанні скаржник висловлює незгоду з висновком Верховного Суду й вважає, що за подання касаційної скарги ним було сплачено судовий збір у розмірі 18 160,11 грн, розрахунок якого здійснено на підставі Закону України "Про судовий збір". Скаржник зазначає, що ухвала Верховного Суду від 26.05.2026 у цій справі є такою, що створює непропорційний процесуальний бар`єр у реалізації права на касаційне оскарження, з огляду на те, що суд касаційної інстанції виходив з іншої, значно більшої бази для розрахунку судового збору, ніж та, яка була прийнята судами першої та апеляційної інстанцій. Визначений судом обов`язок доплатити 149 839,89 грн судового збору, на переконання скаржника, фактично унеможливлює реалізацію права на касаційне оскарження та є надмірним процесуальним обмеженням, при цьому, скаржник добросовісно виконав вимоги Закону України "Про судовий збір", сплативши судовий збір у розмірі, який відповідав ставці, прийнятій та перевіреній судами попередніх інстанцій. За таких обставин, скаржник вважає, що його касаційна скарга у цій справі підлягає прийняттю до розгляду без покладення на заявника обов`язку зі сплати додаткового судового збору у визначеному Верховним Судом розмірі.
10. Верховний Суд розглянув клопотання скаржника, подане на виконання вимог ухвали Суду від 26.05.2026 про залишення касаційної скарги без руху, й виходить з наступного.
11.  Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти, розміри ставок судового збору, порядок сплати та звільнення від сплати судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".
12. Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідну заяву або скаргу було подано до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
13. Відповідно до підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду розмір ставки судового збору складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
14. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а з позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
15. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Отже, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
16. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).
17. У постанові Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 910/4277/21, викладено правовий висновок, про те, що позовна вимога про визначення розміру статутного капіталу та стягнення (витребування з володіння) частки (частини частки) у статутному капіталі має вартісне грошове вираження щодо розміру статутного капіталу та щодо частки позивача. Така вимога є вимогою майнового характеру.
18. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, в постановах від 27.01.2025 у справі № 903/968/23, від 06.02.2025 у справі № 911/804/20, ухвалах від 01.05.2023 у справі № 921/124/18, від 17.07.2024 у справі № 914/3386/23, від 21.01.2025 у справі № 908/2343/23, від 24.07.2024 у справі № 907/1019/21, від 19.08.2024 у справі № 904/3502/22, від 09.03.2026 у справі № 922/593/25, від 11.05.2026 у справі № 916/3027/25.
19. Суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір" розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, що випливає безпосередньо з підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", а не з тієї суми, яка була стягнута судом першої або апеляційної інстанцій або фактично сплачена позивачем (ухвала Верховного Суду від 04.03.2026 у справі № 523/1570/24).
20. При цьому суд кожної інстанції несе відповідальність щодо перевірки правильності сплати судового збору (ухвала Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 925/1421/20).
21. Отже, визначальним для розрахунку судового збору при поданні касаційної скарги є необхідність встановлення характеру позовних вимог (майновий чи немайновий) та визначити ставку, яка мала бути сплачена при поданні позову, вразі якщо спір майнового характеру, то базою є ціна позову та/або оспорювана сума, і саме від неї залежить розмір судового збору, незалежно від того, як це питання було вирішене судами попередніх інстанцій. 
22. Верховний Суд зазначає, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та статтею 7 ГПК України, відповідно до якої правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.
23. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19 червня 2001 року, пункт 59).
24. Верховний Суд зауважує, що "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке саме собою є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").
25. Отже, Верховний Суд висновує, що судовий збір сам по собі не обмежує право заявника на справедливий суд.
26. Постановлення Верховним Судом ухвали від 26.05.2026 про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без руху, яка не підлягає оскарженню, є процесуальною дією суду, направленою на забезпечення права учасника справи на касаційне оскарження судових рішень, шляхом надання строку для приведення касаційної скарги у відповідність до вимог закону, а наслідком постановлення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, за умови виконання скаржником вимог цієї ухвали суду, є відкриття касаційного провадження у справі. 
27. При цьому, Суд в ухвалі від 26.05.2026 у цій справі роз`яснив скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде йому повернута.
28. Крім того, Верховний Суд зауважує, що пільги щодо сплати судового збору передбачені статтею 5 Закону України "Про судовий збір", а також статтею 8 цього Закону встановлено підстави для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, у разі наявності яких, скаржник може звернутися до суду касаційної інстанції з відповідним клопотанням. Проте скаржник відповідного клопотання не подав, судовий збір за подання касаційної скарги у встановленому розмірі не доплатив, тобто недоліки касаційної скарги не усунув.
29. Статтею 292 ГПК України передбачено, що у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, тобто суд касаційної інстанції має застосовувати вказані вимоги до касаційних скарг.
30. Згідно з частиною четвертою статті 174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою. 
31. З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник подав клопотання на виконання вимог ухвали Суду від 26.05.2026, однак не надав суду доказів доплати судового збору у встановлених порядку і розмірі за подання його касаційної скарги, а також не скористався правом на подання клопотання суду, передбаченого статтею 8 Закону України "Про судовий збір", тобто протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху недоліки не усунув, тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню на підставі статті 174 та частини п`ятої статті 292 ГПК України.
Керуючись статтями 174, 234, 290, частиною п`ятою статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 23.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2026 у справі № 911/1757/21 повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча І. Кондратова

Судді С. Бакуліна

Г. Вронська