РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 293/504/26
Провадження № 2/293/544/2026

29 червня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Лось Л.В. 
за участі секретаря судового засідання Тишкевич К.Б. 
позивача ОСОБА_1 
відповідача ОСОБА_2 
представника позивача ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції)
представника третьої особи - служби у справах дітей Черняхівської селищної ради Іщенко Р.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Черняхів справу за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1.Служби у справах дітей Черняхівської селищної ради 
2. ІНФОРМАЦІЯ_1 
про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:
Процесуальні дії по справі.
Позивач звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 , згідно якого просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
13.04.2026 суд, у порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України, отримав відповідь №2597841 від 13.04.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 15.04.2026 суд залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надав позивачу 7-денний строк для усунення недоліків позову, вказаних в мотивувальній частині ухвали.
20.04.2026 від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 15.04.2026 про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою від 22.04.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив на 21.05.2026 об 11:00 год. 
Ухвалою від 21.05.2026, яка занесена до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 18.06.2026.
18.06.2026 ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення якого призначено на 15:00 год 29.06.2026.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що на його утриманні перебувають малолітні діти: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивач зазначає, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 12.11.2005.
Позивач вказує, що мати малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а батько дітей - ОСОБА_7 , є позбавленим батьківських прав відносно дочок. 
Діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 мають статус дітей, позбавлених батьківського піклування .
Відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за рішенням суду встановлено опіку та призначено опікуна ОСОБА_2 . 
Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 02 травня 2023 року по справі №293/395/23 призначено ОСОБА_1 додатковим опікуном над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивач доводить, що малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживають спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на утриманні позивача.
Однак, на даний момент діти навчаються в КЗ ЗСО "Луцький ліцей №28 з посиленою фізичною підготовкою Луцької міської ради" та проживають у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач зазначає, що є офіційно працевлаштований та фактично здійснює повне утримання дітей, забезпечує їх належні умови проживання. Зокрема, він за власний рахунок покриває витрати на харчування, одяг, лікування, навчання та інші необхідні потреби дітей, а також самостійно сплачують витрати, пов`язані з проживанням. 
Таким чином позивач вказує,що діти перебувають на повному матеріальному забезпеченні опікунів.
За відомостями позивача, він фактично виконує обов`язки батька щодо малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . 
Разом з тим, позивач зазначає, що на даний момент, на підставі наявної інформації, ОСОБА_1 подав заяву на відстрочку згідно п. 3 ч.1. ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізації» (жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці) до органів ТЦК та СП, проте отримав відмову у погодженні такого виду відстрочку у зв`язку з тим, що відсутнє рішення суду про утримання дітей або в свідоцтві про народження він не зазначений як батько дітей. 
За наведеного позивач зазначає, що метою подачі даної заяви є встановлення факту перебування ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на його утриманні з метою отримання відстрочки відповідно до вимог чинного законодавства про мобілізацію.
Зважаючи на те, що позивач у позасудовому порядку не має можливості встановити факт утримання малолітніх дітей за захистом свого порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом.
Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_6 в судове засідання повноважного представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, шляхом направлення судової повістки ( а.с. 64) до електронного кабінету користувача в підсистемі «Електронний суд».
Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у позові.
Відповідач у судовому засіданні не заперечила проти позову. Вказала, що позивач матеріально повністю утримує дітей.
Представник служби у справах дітей Черняхівської селищної ради в судовому засіданні не заперечила проти позову.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до копії повторно виданого Черняхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 12.11.2005 перебувають у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 18/зворотна сторона/).
Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , що видане 18.02.2026 Черняхівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ( а.с. 17).
Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_3 , що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області від 23.02.2011, значаться що батько - ОСОБА_7 , а матір - ОСОБА_6 ( а.с. 18/ зворотна сторона/).
Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_4 , що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області від 29.05.2012, батьками значаться: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ( а.с. 18).
Згідно з повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_6 (мати малолітніх дітей) померла ІНФОРМАЦІЯ_9 ( а.с. 19).
Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 14.01.2015 у справі №293/2016/14-ц суд позбавив ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який проживає в АДРЕСА_3 батьківських прав відносно дочок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та встановив над малолітніми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 опіку та призначив їх опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
Вказаним рішенням суд також стягнув з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який проживає в АДРЕСА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 350 грн. щомісячно на кожну дитину на особисті розрахункові рахунки в Ощадному банку, починаючи з дня надходження позову до суду, тобто з 18.12.2014 та до повноліття дітей. ( а.с. 20).
Розпорядженням голови Черняхівської районної державної адміністрації від 07.05.2015 №13, ОСОБА_4 та ОСОБА_4 надано статус дітей, що позбавлені батьківського піклування ( а.с. 6-7).
Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.05.2023 у справі № 293/395/23, суд призначив ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковим опікуном над малолітніми дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 21-22).
Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов підопічного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 встановлено, що опікун ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , підопічні проживають за адресою: АДРЕСА_1 , проте у період навчання проживають за адресою АДРЕСА_2 . У розпорядженні підопічних є окремі кімнати. На підопічних надається допомога у розмірі 7200 грн на кожну дитину ( а.с. 5,8)
Відповідно до інформації про стан утримання , навчання та виховання дитини-позбавленої батьківського піклування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , наданої директором КЗЗСО «Луцького ліцею №28 з посиленою фізичною підготовкою Луцької міської ради" та проживають у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається що родина ОСОБА_10 забезпечує всі базові потреби дитини, стежать за їх здоров`ям і матеріальним станом, відвідують батьківські збори. ( а.с. 14, 14 /зворотна сторона/).
За даними відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків позивачу ОСОБА_1 , за період з січня 2025 по грудень 2025 отримав 157105,64 грн соціальгних виплат з відповідних бюжетів та отримав 2948140,00 грн доходу (а.с. 12-13).
Платіжними інструкціями №2.589598747.1 та №2.589602775.1 від 25.03.2026 підтверджено оплату позивачем послуг за харчування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ( а.с. 15,16). 
Встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 має для позивача важливе юридичне значення, оскільки надасть можливість виконати вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" і Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 року N 560, отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Оскільки, позивач у позасудовому порядку не має можливості встановити факт утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за захистом свого порушеного права звернувся до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом розгляду справі є встановлення юридичного факту перебування дітей на утриманні позивача з метою отримання права на відстрочку на підставі ст. 23 ЗУ "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку".
За ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини
У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Водночас відповідно до статті 268 СК України обов`язок мачухи, вітчима утримувати падчерку, пасинка, які з ними проживають виникає, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Ст. 67 ЦК України передбачає права й обов`язки опікуна стосовно підопічного. Опікун зобов`язаний піклуватися про підопічного, створювати йому необхідні побутові умови, забезпечувати догляд і лікування. Опікун малолітнього зобов`язаний піклуватися про його виховання, навчання, розвиток.
У ч. 1 ст. 249 СК передбачено, що опікун (піклувальник) зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечувати одержання дитиною повної загальної середньої освіти.
Опікун малолітнього зобов`язаний піклуватися про його виховання, фізичний, духовний розвиток. Це право й обов`язок опікуна є аналогічним праву й обов`язку батьків щодо виховання дітей, передбаченому ст.ст. 150 151 СК. 
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
Згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру та майнового припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини.
Як встановлено судом позивач разом з відповідачем є опікунами малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі судових рішень, що вказує на те, що обов`язок щодо утримання дітей покладений як на позивача так і на відповідача у рівних частках.
Як було зазначено позивачем в позові, що підстава звернення з цим позовом є те, що позивач є військовозобов`язаним в розумінні положень п. 9 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні N 64/2022від
24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану в Україні" введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та оголошено загальну мобілізацію.
Відповідно до положень ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Разом з цим, статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" регулюється порядок надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
За приписами п. 3 розділу 1 Додатку 5 постанови КМУ від 16.05.2024 р. N 560 визначено перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". 
За умовами вказаного вище пункту жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці мають надати: 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці
свідоцтво про народження кожної дитини із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та (або) рішення суду про встановлення факту перебування дитини (дітей) на утриманні військовозобов`язаного (за наявності), інші документи, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (за наявності), та один з таких документів: свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше); рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним; рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), що є військовозобов`язаним; письмовий договір між батьками про те, з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх вихованні; свідоцтво про шлюб з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) та документи, які свідчать про відсутність у малолітніх, неповнолітніх падчерки, пасинка матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або про те, що такі особи не можуть з поважних причин надавати їм належне утримання (свідоцтво про смерть; витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим; вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі; висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я чи витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо зазначені мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри самі потребують постійного догляду; рішення суду про позбавлення батьківських прав матері, батька); інформація з Єдиного реєстру боржників про відсутність в Реєстрі відомостей про військовозобов`язаного за категорією стягнення (характером зобов`язання) "стягнення аліментів" з датою формування такої інформації не пізніше ніж за п`ять днів до дня подання заяви про надання відстрочки.
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_12 ( АДРЕСА_1 ) з метою отримання відстрочки від призову на військову службу на підставі п. 3 ч.1 ст 23 "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку".
Однак, 12.03.2026 позивач отримав повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_12 за " 2208/1039, в якому зазначено про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ( а.с. 10,11).
Позивач пояснив, що таку відмову позивач отримав у зв`язку з відсутністю судового рішення про факт ним утримання дітей, опікуном яких він призначений за рішенням суду.
П. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" N 3543-XII передбачено, що жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Таким чином, суд вважає, що оскільки обов`язок по вихованню та утриманню дітей, опікуном яких є позивач за приписами норми ст. 67 СК України покладено також і на відповідача, суд дійшов висновку, що відсутні обґрунтовані підстави вважати, що лише на позивача покладений одноосібний обов`язок щодо утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
У судовому засіданні позивач не заперечив того факту, що відповідач також здійснює утримання дітей, однак фінансово забезпечує потреби дітей саме він.
Відповідач також вказала, що на позивачу лежить повне фінансове забезпечення сім`ї.
Разом з тим суд зазначає, що доведення факту самостійного утримання дітей як опікуном пов`язане із встановленням обставин щодо невиконання таких обов`язку іншим опікуном ОСОБА_2 , яка є відповідачем у справі, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Позивачем в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач , як опікун, ухиляється від обов`язку щодо утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . 
Більше того сторони і не заперечували, що виконують обов`язки опікунів стосовно неповнолітніх дітей належним чином. 
Представник служби у справах сім`ї також підтвердила належне виконнаня обов`язків сторонами як опікунами у відношенні дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Вказані обставини свідчать про те, що фактично між сторонами відсутній спір щодо утримання дітей.
Отже, будь-яких підстав виснувати, що право позивача на утримання дітей відповідачем не визнається чи заперечується в ході розгляду справи судом не встановлено та позивачем належними та допустими доказами не доведено, що з даного приводу між сторонами існував спір на момент звернення позивача до суду, який продовжує існувати на момент розгляду справи в суді.
Матеріали справи не містять будь-яких належних доказів, які б свідчили про одноосібне утримання позивачем дітей, щодо яких він виконує обов`язки опікуна, а відповідач в свою чергу також як опікун ухиляється від визначеного СК України обов`язку щодо утримання неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 
За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що між сторонами існує спір щодо утримання дітей по відношенню до яких вони є опікунами.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
На підставі викладених вище фактичних обставин суд вважає заявлені вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Разом з тим, з огляду на встановлений статтею 65 Конституції України конституційний обов`язок захищати Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, надаючи оцінку доводам і доказам у вказаній категорії справ стосовно самостійного утримання одним з батьків ( опікунів) дитини, слід обережно застосовувати таку процедуру, не допускаючи ситуацій, за яких виникав би сумнів у пред`явленні позовів військовозобов`язаних / військовослужбовців з метою штучного створення умов та обставин, які могли б бути підставою для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» та / або звільнення з військової служби на підставі частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
За викладених фактичних обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

Розподіл судових витрат
Відповідно до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.258,259,263-265,268,272,273, 354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
1. У задоволені позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:
Позивач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 )
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 )
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 
1: Служба у справах дітей Черняхівської селищної ради ( місцезнаходження: Майдан Рад, 1, с-ще Черняхів, Житомирський район, Житомирська область, 12301, ЄДРПОУ 43950255);
2. ІНФОРМАЦІЯ_6 ( місцезнаходження: АДРЕСА_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).
Суддя 	Людмила ЛОСЬ