Номер провадження 1-кп/641/428/2026 	Справа № 641/733/26 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року м. Харків
Слобідський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Харкові матеріали кримінального провадження № 12026221150000027 від 09.01.2026 року за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черкаські Тишки Харківського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, на військовому обліку у Слобідському РТЦКтаСП м. Харкова не перебуває, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 , 
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 07.01.2026 року приблизно о 17:00, знаходячись біля супермаркету «Десятка», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Георгія Тарасенка, 73, побачив на землі банківську карту АТ КБ «Приватбанк», яка належить ОСОБА_5 , після чого у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення офіційного документу - банківської картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 (з безконтактною технологією проведення платежів), з метою подальшої реалізації корисливого мотиву, а саме викрадення грошових коштів з вказаної банківської картки на ім?я ОСОБА_5 .
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на викрадення офіційних документів - банківської картки, ОСОБА_3 , в той же день та час, розуміючи протиправний характер своїх дій, таємно, протиправно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, упевнившись та скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігав, без дозволу та відома власника, шляхом вільного доступу, підняв з землі банківську картку та поклав її собі у кишеню, тим самим викрав офіційний документ кредитну картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 .
У подальшому ОСОБА_3 з викраденим документом з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_3 07.01.2026 приблизно о 17:00, реалізуючи свій раптовий злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, продовженого до теперішнього часу, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що на банківській картці АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_7 встановлений ліміт по оплаті без підтвердження PIN-коду, здійснив ряд банківських операцій з оплати товарів, а саме: 07.01.2026 в період часу 17:11-17:12 в магазині «Аттіка», що розташований за адресою: м. Харків, Георгія Тарасенка 73, на суму 275,80 гривень; о 17:21 в магазині «Посад», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Тарасівська 6/1, на суму 87,40 гривень; в період часу 17:30 - 17:34 в магазині «BAZA», який розташований за адресою: м. Харків, Фесенківський в`їзд 8, на суму 749,60 гривень.
Після цього ОСОБА_3 вдома передав банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_5 своїй матері ОСОБА_8 , повідомивши останній, що вказана банківська картка належить йому, та попросив її купити в магазині різні товари. У подальшому ОСОБА_8 , будучи впевненою, що банківська картка АТ КБ «Приватбанк» «Для виплат» за № НОМЕР_1 належить її сину ОСОБА_3 , здійснила банківські операції з оплати товарів, а саме: 07.01.2026 в період часу 17:42 та 18:00 в магазині «Аттіка», що розташований за адресою: м. Харків, Георгія Тарасенка 73, на суму 975,00 гривень; в період часу 17:54 та 17:55 в супермаркеті «Чудо маркет», який розташований за за адресою м. Харків, вул. Фесенківська 16, на суму 1775,42 гривень, о 17:59 в магазині «Посад», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Тарасівська 6/1, на суму 259,00 гривень. 
Таким чином, своїми протиправними умисними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 4 122, 22 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі, в скоєному щиро розкаявся. Пояснив суду, що ввечері 07.01.2026 року біля магазину "Десятка" по вул. Георгія Тарасенка у м. Харкові він знайшов на землі банківську картку, вирішив залишити картку собі та витратити кошти на банківській картці на власні потреби. За допомогою вказаної картки він розраховувався за товари у магазинах. Зазначає, що матеріальна шкода ним відшкодована, він перерахував потерпілому ОСОБА_5 4200грн. Просить суворо його не карати, застосувати умовний термін покарання.
Показання  ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Вина обвинуваченого  ОСОБА_9 повністю підтверджується його показаннями, матеріалами кримінального провадження та щирим каяттям обвинуваченого.
Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що 07.01.2026 року приблизно о 16-45 загубив біля магазину "Десятка" свою банківську картку. Через декілька годин виявив відсутність банківської картки, зайшов у додаток Приват24 та з`ясував, що хтось за допомогою його картки здійснює оплати у торгівельній мережі. Заблокував картку. Наступного дня подав заяву у поліцію про вчинення кримінального правопорушення. Грошові кошти йому повернуті, претензій до обвинуваченого він не має. Не заперечує щодо застосування до обвинуваченого звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
Враховуючи, що обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи та судом встановлено, що він вірно розуміє ці обставини, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, вислухавши думку учасників судового процесу та роз`яснивши їм правові наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, та ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає його щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.
Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , судом встановлено, що він на обліку у лікаря-психіатра або лікаря-нарколога не перебуває, неодружений, раніше не судимий, добровільно відшкодував потерпілому завдані збитки.
Враховуючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_3  кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_3 , обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, негативне ставлення ОСОБА_3  до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення остаточно покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкцій відповідний статей КК України, за якими кваліфіковано дії ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи ступінь і характер суспільно небезпечних діянь, ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, обставину, яка пом`якшує його покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого щодо міри покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства, а тому наявність підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком. На період іспитового строку суд покладає на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався. 
Цивільний позов не заявлявся.
Доля речових доказів вирішується у відповідності до положень ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді 2 років пробаційного нагляду;
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити  ОСОБА_3  остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_3  від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 п.п. 1, 2, ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на  ОСОБА_3  такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.
Речові докази:
- диск з відеозаписом з камер відеоспостереження магазину «Чудо маркет», диск з відеозаписом з камер відеоспостереження магазину «BAZA», диск з відеозаписом з камер відеоспостереження магазину «Посад», диск з відеозаписом з камер відеоспостереження магазину «Аттіка», виписку про рух коштів по банківській картці АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_1 , після набрання вироком законної сили залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Слобідський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні. 

Суддя   	ОСОБА_1