Іванівський районний суд Одеської області

Справа № 499/539/25 
Провадження № 2/499/25/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

28 травня 2026 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі судді Кравчука Олександра Олександровича, з участю секретаря судового засідання Кирилової Світлани Федорівни, представника позивача адвоката Врони Андрія Валентиновича (далі також – представник позивача), представника відповідача адвоката Алфєєва Дмитра Миколайовича (далі також – представник відповідача) розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в режимі відеоконференції, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

У С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача такий
1.1. 26 травня 2025 року адвокат Врона Андрій Валентинович (далі також – представник) в інтересах ОСОБА_1 (далі також – позивач) до ОСОБА_2 (далі також – відповідач), в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 50000 гривень (далі також – позовна заява).
Представник у позовній заяві зазначає таке: Іванівський районний суд Одеської області постановою від 02 квітня 2025 року притягнув відповідача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124, частиною 1 статті 130 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; позивач є власником автомобіля ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі також – автомобіль); 14 березня 2025 року позивач отримала від ПАТ НАСК «ОРАНТА» страхове відшкодування в розмірі 27126 гривень 10 копійок; під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) відповідач перебував у стані алкогольного сп`яніння; позивачу спричинена моральна шкода, яка: полягає в глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля, який використовувався позивачем у повсякденному житті та під час виконання робочих та життєвих потреб, таких як купівля продуктів харчування, відвідування медичних закладів, купівля необхідного одягу, поїздки задля здійснення сімейного відпочинку; пошкодження автомобіля безпосередньо вплинуло на її звичайний ритм життя, який став значно ускладнений, що, призводить до постійних душевних переживань та тривоги; позивач постійно відчуває дискомфорт та виснаження, оскільки мусить додавати надмірних власних зусиль, аби забезпечити свої звичні життєві потреби; пошкодження автомобіля, зокрема, вплинуло й на ритм життя членів сім’ ї позивача, які також позбавлені можливості використовувати автомобіль, що, в свою чергу, призводить до додаткових сімейних витрат на послугами громадського транспорту та таксі; належний позивачу автомобіль, був для неї не лише в звичному розумінні слова автомобілем, за допомогою якого вона забезпечувала всі свої життєві потреби, а й її мрією, задля досягнення якої вона докладала чимало зусиль; позивач не є занадто фінансово забезпеченою людиною, тому назбирати досить значну суму коштів з метою придбання автомобіля для неї було вкрай важко; відповідно, втрата автомобіля для позивача є душевно-важким переживанням, оскільки вона відчуває на coбi постійну розпач та пригніченість, через втрату для себе дорогоцінної речі (майна); зазначені обставини, в якi позивач була поставлена неправомірними діями відповідача та спричинені, внаслiдок цього, психологічні страждання, потягли за собою вкрай негативні наслідки для його самопочуття i здоров`я, зокрема, це посприяло накопиченню негативних психоемоційних та формуванню несприятливих психоматичних змін, якi полягають в емоційній напрузі, знервованості, пригніченості, нестійкому настрою, підвищеній тривожності, образливості, а також наявне погіршення сну (далі – критерії моральної шкоди); оскільки відповідач завдав значних душевних, психологічних та фізичних страждань позивачу та її сім`ї, а також скоїв ДТП в стані алкогольного сп`яніння, тому повинна відшкодуватись моральна шкода у розмірі 50000 гривень; просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 15000 гривень.
 
1.2. Відповідач не подав відзив на позовну заяву.
2. Учасники судового провадження висловили таке
2.1. Представник позивача у судовому засіданні підтвердив обставини зазначені в позовній заяві та просив її задовольнити та додатково пояснив таке: натепер позивач є власником автомобіля, тому має право вимагати відшкодування моральної шкоди завданої відповідачем внаслідок ДТП; не заперечує наявність фактичних даних, що позивач фактично передала автомобіль ОСОБА_3 (далі – ОСОБА_3 ), та на момент ДТП й дотепер позивач перебуває за кордоном.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовної заяви та додатково пояснив таке: позивач на час вчинення відповідачем ДТП не користувалася автомобілем; автомобіль на підставі довіреності був переданий ОСОБА_3 , тому позивач не може вимагати відшкодування моральної шкоди; позивачу не може бути спричинена моральна шкода, яка полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля, оскільки позивач фактично здійснила продаж автомобіля.
2.2. Позивач, відповідач до судового засідання не з`явилися про причини свого неприбуття суд не повідомили, повідомлені належно про дату, час та місце розгляду справи.
3. Ключові питання, на які мав надати відповідь суд
Зважаючи на вимоги позовної заяви та доводи сторін, які висловлені під час розгляду справи ключовими питаннями в справі, на які повинен надати відповідь суд, такі:
- чи має позивач, як власник автомобіля, що переданий в користування іншій особі, права вимоги щодо відшкодування моральної шкоди;
- чи спричинена позивачу моральна шкода зважаючи на критерії зазначені в позовній заяві. 
4. Процесуальні рішення та дії у справі такі
26 червня 2025 року суддя Іванівського районного суду Одеської області постановив ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження, й визначив дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання для розгляду справи.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 21 липня 2025 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 22 вересня 2025 року відклав розгляд справи за клопотанням представника позивача, через його зайнятість в іншому судовому засіданні.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 06 листопада 2025 року відклав розгляд справи, викликав позивача для дачі особистих пояснень.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 18 грудня 2025 року відклав розгляд справи за клопотанням представника позивача, через його зайнятість в іншому судовому засіданні.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 22 січня 2026 року відклав розгляд справи, надав представнику позивача час для ознайомлення з клопотанням.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 23 лютого 2026 року відклав розгляд справи, надав представнику позивача час для подачі додаткових доказів.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 19 березня 2026 року відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про повернення до попередньої стадії судового процесу.
Іванівський районний суд Одеської області ухвалою від 19 березня 2025 року оголосив перерву в розгляд справи, надав сторонам час для надання додаткових пояснень.
Іванівський районний суд Одеської області 21 травня 2026 року оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, проголошення якого відклав до 28 травня 2026 року.
5. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин такі
5.1. Постанова Іванівського районного суду Одеської області від 02 квітня 2025 року, яка набрала законної сили 14 квітня 2025 року, в справі №490/210/25 свідчить, що: 
 
– 24 лютого 2024 року о 17 годині 20 хвилин, на вулиці Анастасіївська села Бузинове, Березівського району Одеської області, відповідач керував автомобілем ГАЗ 3110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя), та відмовився від проходження медичного огляду, чим порушив вимоги пункту 2.5 розділу 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі – ПДР); 
 
– 24 лютого 2025 року об 20 годині 40 хвилин, на вулиці Анастасіївська села Бузинове, Березівського району Одеської області, відповідач керував ГАЗ 3110, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням автомобіля, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем, чим порушив вимоги пункту 12.1 ПДР. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження (далі – справа №490/210/25).
 
За постановою від 02 квітня 2025 року відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124, частиною 1 статті 130 КупАП (а.с. 12-14).
5.2. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 свідчить, що позивач є власником автомобіля (далі – Свідоцтво, а.с. 36).
Інформаційна довідка №2482586 від 19 березня 2026 року свідчить, що позивачу на праві власності належать 2 транспортні засоби: автомобіль ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль Daewoo Lanos (далі – автомобіль 2), реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с. 229-230).
5.3. 14 травня 2025 року позивач отримала страхове відшкодування від ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на підставі страхового полісу АТ55547646 в загальному розмірі 27126 гривень 10 копійок (далі – довідка від 14 травня 2025 року, а.с. 53).
5.4. Письмові пояснення ОСОБА_3 від 24 лютого 2025 року, які містяться в матеріалах справи №490/210/25 та долучені до цієї справи свідчать, таке: приблизно місяць тому купив автомобіль, право власності на який ще не переоформив; користується автомобілем на підставі довіреності на право керування автомобілем; 24 лютого 2025 року приблизно о 20 годині 30 хвилин залишив автомобіль біля подвір`я на узбіччі, та пішов до будинку за місцем свого проживання; десь через 10 хвилин почув сильний скрегіт, а коли вийшов на вулицю, то побачив, що автомобіль під керуванням відповідача здійснив зіткнення з його автомобілем (а.с. 22).
Письмові пояснення ОСОБА_4 від 24 лютого 2025 року, які містяться в матеріалах справи №490/210/25 та долучені до цієї справи свідчать, що син ОСОБА_3 приблизно місяць тому купив автомобіль (а.с. 24).
5.5. Сторони не заперечували про наявність фактичних даних щодо передачі позивачем автомобіля за довіреністю ОСОБА_3 , та перебування позивача за кордоном на момент ДТП й дотепер.
6. Норми права, які застосував суд такі
6.1. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, далі – ЦК).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1 статті 23 ЦК).
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (пункт 3 частини 2 статті 23 ЦК).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина 4 статті 23 ЦК).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина 1 статті 1167 ЦК).
6.2. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи частина 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, далі – ЦПК).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК).
7. Мотиви застосування норм права такі
7.1. Вирішуючи перше ключове у справі питання, яке стосується обставин наявності у позивача, як власника автомобіля, що переданий в користування іншій особі, права вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд зважає на таке
Відповідно до Свідоцтвао позивач є власником автомобіля, що сторонами не оспорюється.
Видача позивачем ОСОБА_3 довіреності на автомобіль не є актом відчуження майна (продажем), оскільки позивач залишається титульним власником, а ОСОБА_3 лише користувачем автомобіля.
Відтак позивач, як титульний власник, має право вимагати відшкодування шкоди, завданої її майну, бо такий статус дає право захищати, як майновий інтерес, так і вимагати компенсувати моральну шкоду.
З огляду на довідку від 14 травня 2025 року, позивач отримала відшкодування майнового інтересу способом отримання від ПАТ Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 27126 гривень 10 копійок, й відповідно не позбавлена можливості на відшкодування моральної шкоди.
Тож, суд не погоджується з аргументами представника відповідача, що позивач не може вимагати відшкодування моральної шкоди спричиненою пошкодженням автомобіля, який фактично був переданий ОСОБА_3 .
7.2. Вирішуючи друге ключове у справі питання, яке стосується вимоги щодо спричинення позивачу моральної шкоди, зважаючи на критерії зазначені в позовній заяві, суд зважає на таке
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Водночас суд має враховувати засади розумності, виваженості та справедливості.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію завданої моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати особі, призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків, вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Безперечно завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування.
У контексті цього, суд зазначає, що відповідно до статей 23, 1167 ЦК, право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності складу цивільного правопорушення, обов`язковими елементами якого є: наявність шкоди, протиправна поведінка, вина заподіювача, прямий причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями та завданою шкодою.
Суд наголошує, що сторони фактично не заперечували обставини щодо факту ДТП, в якому винний відповідач та відшкодування матеріальної шкоди позивачу.
Натомість чи завдана саме позивачу моральна шкода, та чи наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача і можливістю завдання, власне позивачу моральної шкоди, зважаючи на встановлені обставини, й критерії моральної шкоди зазначені в позовній заяві, суд наголошує на такому.
Моральна шкода має бути реальною, а не гіпотетичною.
Себто, передача автомобіля в користування іншій особі за довіреністю хоч і не змінює титульного власника, проте свідчить про відсутність у позивача реального інтересу щодо користування цим майном надалі.
Відтак, якщо титульний власник передав автомобіль іншій особі та майном фактично не користувався, то пошкодження майна не може порушувати його звичний ритм життя. Бо позивач, зважаючи на критерії моральної шкоди зазначені в позовній заяві обґрунтовує моральну шкоду психологічними стражданнями, зумовленими неможливістю особистої експлуатації автомобіля для задоволення повсякденних життєвих потреб (купівля продуктів, відвідування медичних закладів, сімейний відпочинок та інші), а також ускладненням ритму життя її та членів її сім`ї.
Проте суд встановив, що на момент вчинення ДТП позивач перебувала за кордоном, що виключає фізичну можливість використання нею автомобіля в Україні для щоденних побутових потреб, який вона передала в користування ОСОБА_3 , тобто фактично добровільно усунувши себе від володіння та особистого експлуатування цього майна.
Такі фактичні дані свідчать, що позивач втратила індивідуальний побутовий інтерес до щоденної експлуатації автомобіля, тому вочевидь більше не може нести жодних щоденних, побутових незручностей, через його пошкодження. Відповідно не може стверджувати, що зазнала моральної шкоди, через неможливість їздити за продуктами харчування чи відвідувати медичні заклади тощо, бо вона добровільно передала право користування автомобілем іншій особі.
Того суд не погоджується з аргументи, що позивач зазнала страждань від неспроможності реалізувати свої потреби пов`язані з неможливістю експлуатації пошкодженого автомобіля, з огляду на критерії моральної шкоди зазначені в позовній заяві, оскільки такі страждання можуть бути завданні лише тому, хто реально мав можливість користуватися автомобілем.
Ба більше, якщо на момент ДТП і протягом періоду до подання позовної заяви позивач перебувала за кордоном, тому її твердження, що пошкодження автомобіля вплинуло на її звичайний ритм життя, який став значно ускладнений, через відсутність автомобіля виглядають надуманими та взаємовиключними. Оскільки обставини виїзду позивача за кордон самі собою унеможливлювали користування автомобілем в Україні. Того, зміна ритму життя позивача викликана насамперед її переїздом в іншу країну, а не діями відповідача пов`язаними з ДТП, що виключає перенесення позивачем тих побутових ускладнень, на які вона посилається в позові.
Водночас суд наголошує, що позивач, окрім автомобіля має у власності автомобіль 2, користування яким могло забезпечити звичайний ритм її життя, та можливість не користуватися громадським транспортом і таксі, навіть за кордоном.
Суд зауважує, що основне протиріччя полягає в тому, що обґрунтування критеріїв моральної шкоди зазначених у позовній заяві повністю побудоване на індивідуально-суб`єктивних критеріях, таких як особисті переживання, тривога, неможливість користуватися автомобілем тощо. Тоді як фактичні обставини справи повністю спростовують наявність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та цими переживаннями.
Тож, зазначені позивачем обставини в обґрунтування критеріїв моральної шкоди (ускладнення побуту, зміна ритму життя, необхідність користуватися громадським транспортом та інші) не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача внаслідок ДТП, оскільки позивач не користувалася й не мала наміру особисто користуватися автомобілем у цей період, з огляду на фактичну передачу автомобіля ОСОБА_3 та виїзд за кордон.
Інші доводи позивача, що пошкодження автомобіля призвело до: «руйнування мрії», «підвищеної тривожності», «погіршення сну, через втрату дорогоцінної речі» спростовуються самим фактом передачі (продажу) автомобіля за довіреністю та свідчить, що позивач добровільно втратила інтерес до особистого збереження та використання цього майна, як вона мріяла.
До того ж, твердження про страждання з причини пошкодження речі, яку позивач вже фактично передала, нехай і в незавершений спосіб відчуження, не можуть вважатися переконливими та обґрунтованими.
Понад те, моральна шкода має бути доведена конкретними, належними доказами (медичними документами, висновками експертів тощо). Сам собою статус титульного власника автомобіля дає право на відшкодування матеріальних збитків. Однак не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, якщо встановлено, що позивач добровільно передала право користування майном іншій особі та тривалий час перебувала за кордоном, що унеможливлювало заподіяння їй тих побутових незручностей та психологічних страждань, які пов`язані з особистою експлуатацією автомобіля.
Як така протиправна поведінка, навіть підтвердженого факту ДТП чи пошкодження майна, не є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди. Того особа, яка посилається зокрема на «порушення життєвого ритму», «емоційну напругу», «погіршення сну» тощо, повинна довести обсяг, характер страждань та їх наслідки, а не обґрунтовувати моральну шкоду лише загальними фразами та припущеннями.
Відтак, суд вважає, що позивач, представник позивача не довели належними та допустимими доказами, що позивачу за критерії зазначеними в позовній заяві спричинена моральна шкода, яка на думка позивача, зокрема полягала в глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля.
8. Висновок такий
З огляду на зазначене суд доходить висновку, що в задоволенні позовної заяви належить відмовити повністю.
10. Розподіл між сторонами судових витрат такий
Зважаючи на приписи частини 1 статті 137, частини 1 статті 141 ЦПК судові витрати покладаються на позивача, оскільки в позові відмовлено.
Керуючись статтями 141, 259, 263-265, 273 ЦПК, суд, 

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований в будинку АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Рішення суду може бути оскаржене способом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційної скарги.
Повне судове рішення складене 05 червня 2026 року.

Суддя	Олександр КРАВЧУК