Дата документу 11.05.2026	Справа № 554/2117/26	
 	Провадження № 2/554/2468/2026	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року м. Полтава
Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючий суддя: Сініцин Е.М., 
при секретарі: Кувіті М.М., 
розглянувши в відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтави, третя особа – Міністерство оборони України, про визнання права на приватизацію житла, - 

В С Т А Н О В И В :

Позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача – Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтави, третя особа – Міністерство оборони України, у якій просив визнати за ним право на безоплатну приватизацію житла – квартири АДРЕСА_1 , в якій він та члени його сім`ї постійно проживають з 2006 року та зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави вчинити дії щодо приватизації цієї квартири, як житла реконструйованого гуртожитку та зміною у зв`язку з цим статусу будівлі на житловий будинок, надати бланк заяви та необхідну консультацію. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він проходив військову службу у Збройних силах України до 28.12.2017 року, має вислугу на військовій службі понад 25 років, є учасником бойових дій під час проведення АТО та інвалідом війни, а тому на нього розповсюджуються всі соціальні гарантії з боку держави щодо військовослужбовців.
Особи зазначені у п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік. Позивачем отримано статус інваліда війни у 2020 році, на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов його прийнято у 2002 році.
З 2002 року по даний час він разом з членами своєї сім`ї (дружиною та двома синами) перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов у Полтавському гарнізоні при військовій частині НОМЕР_1 .
У 2006 році йому було надане житлове приміщення № НОМЕР_2 у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 , якому у 2008 році присвоєно іншу поштову адресу – АДРЕСА_3 .
На даний час позивачем та членами його сім`ї не використано право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, що підтверджується довідками АТ «Державний ощадний банк України» від 15.05.2018 року.
Позивач має право на приватизацію житла у якому тривалий час проживає на законних підставах та на умовах найму, правомірність його проживання у квартирі оспорювалася Квартирно-експлуатаційним відділом м. Полтави (далі - Відповідач) у 2015 році у справі № 554/9047/15-ц. Однак судом апеляційної інстанції встановлено законність його проживання у житлі. Також, постановою Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 816/4704/15 підтверджено його право на перебування на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов у Полтавському гарнізоні.
У вищевказаних справах за участю тих же осіб Судами було встановлено наступне.
У 2006 році позивачу було надано житлове приміщення №318 у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 . Відповідно до довідки (виписки з домової книги) про склад сім`ї та прописку він був прописаний у кв. АДРЕСА_4 (адреса будівлі до її зміни) з 2006 року.
У 2008 році будівлі гуртожитку присвоєно іншу поштову адресу – АДРЕСА_3 , та змінено номер кімнати у якій він проживає з № 318 на №4. Його та членів його сім`ї Відповідачем теж зареєстровано за вказаною новою адресою того ж житла, що підтверджується також картками реєстрації.
У подальшому у 2012-2013 роках будівлю гуртожитку було реконструйовано (переобладнано) у житловий будинок згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації (реконструкція гуртожитку військове містечко № НОМЕР_3 під 65-квартирний житловий будинок по АДРЕСА_3 ), що зареєстрована 27.06.2012 за № ПТ 14312107436.
У зв`язку з реконструкцією відповідно до спеціального ордеру № 10 від 07.12.2013 року виданого Відповідачем (копію надає) його та членів його сім`ї у 2014 році зареєстровано у цьому ж житловому приміщенні, але змінено його номер на квартиру АДРЕСА_1 .
Крім вказаних вище рішень судів та документів, законність проживання його та членів його сім`ї підтверджується копіями карток реєстрації осіб, складеними Відповідачем, копією договору №32 від 30.01.2020 про надання послуг з утримання житлового будинку та копіями паспортів його та його дружини.
Вказана вище реконструкція будинку та житла проведена у 2013 році Відповідачем без виселення та згоди мешканців, внаслідок її проведення будівля отримала статус житлового будинку, було змінено нумерацію житлових приміщень та розширено її площу. Тобто зміну статусу житла з гуртожитку на квартиру проведено без волевиявлення позивача, його виселення з житлового приміщення, а тому не потребує якихось додаткових процедур, щодо «легалізації» його подальшого проживання у тому ж житлі як у квартирі.
Надання позивачеві житла на умовах найму підтверджується копією ордеру, що долучена до позовної заяви.
Таким чином, він просить визнати за ним право на безоплатну приватизацію житла – квартири АДРЕСА_1 , в якій він та члени його сім`ї постійно проживають з 2006 року та зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави вчинити дії щодо приватизації цієї квартири, як житла реконструйованого гуртожитку та зміною, у зв`язку з цим, статусу будівлі на житловий будинок, надати бланк заяви та необхідну консультацію. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 04 березня 2026 року у цивільній справі за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час засідання повідомлявся належним чином, направив до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив наступне.
16.09.2025 року Позивач звернувся до КЕВ м. Полтава з письмовою заявою щодо підготовки усіх належних документів для подальшої приватизації квартири за адресою АДРЕСА_5 .
За вих. № 542/2867 від 02.10.2025 року уповноваженими особами надано відповідь та зазначено, що після реконструкції у 2013 році гуртожитку в житловий будинок відсутні будь-які законні відомості (ордер, протокол житлової комісії, рішення командира частини, тощо) про вселення Позивача в квартиру АДРЕСА_1 . За даних умов у Відповідача відсутні підстави для задоволення заяви Позивача.
У зв`язку з чим, Відповідач вважає, що у Позивача не виникло підстав для підготовки документації для приватизації зазначеної квартири.
Згідно ст. 99 Житлового кодексу України (далі – ЖК України) вказано, що тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання та зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, без надання іншого жилого приміщення.
Також зазначають, що відомості про законність вселення (ордер на вселення, рішення командира військової частини) у квартиру АДРЕСА_1 , у КЕВ м. Полтава відсутні, про що було повідомлено Позивача.
Посилання Позивача на Спеціальний ордер № 10 від 07.12.2013 року є безпідставним, оскільки такий ордер (саме «спеціальний ордер») не створює підстав для вселення в житло, а виступав лише підставою для реєстрацію поточного місця перебування Позивача.
Оскільки, відповідно до абз. 2 ст. 58 ЖК України ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення, Позивачу ордер на вселення не видавався, так як з порушенням норм чинного на той час законодавства, без будь-яких підстав вселився у жиле приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , тому підстав для видачі ордеру на приміщення, яке вже займане у КЕВ м. Полтава відсутні.
Відтак, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог Позивача, оскільки у Відповідача не виникло обов`язку підготувати документи для приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_5 , тому вважаємо, що КЕВ м. Полтава діяв в межах компетенції та відповідно до норм чинного законодавства.
Третя особа – Міністерство оборони України надіслало пояснення, в яких зазначило, що Позивач не надає підтверджуючих документів перебування у загальній черзі поліпшення житлових умов. Тобто, у позивача відсутні підстави для виникнення права на передачу житлового приміщенням як у постійне користування, так і для передачі у власність.
Разом з тим, слід зазначити, що зміст та методика забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців визначено Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за №1020/32472 (далі – Інструкція № 380).
Згідно із пунктом 3 розділу І Інструкції № 380 військовослужбовці та члени їх сімей (крім осіб, звільнених у запас або відставку, та членів їх сімей, а також військовослужбовців, які не здали службове житло за попереднім місцем служби) забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що мають відповідати вимогам житлового законодавства. У разі відсутності службових житлових приміщень військовослужбовці та члени їх сімей розміщуються у гуртожитках, сімейних гуртожитках, а неодружені військовослужбовці - у спеціально пристосованих казармах або військова частина орендує їм житло чи за їх бажанням виплачується грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення в порядку, визначеному законодавством.
Пунктом 4 розділу І Інструкції № 380 передбачено, що військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Надання житлових приміщень для постійного проживання визначено розділом VІІ Інструкції № 380.
Згідно з пунктами 3-8 розділу VIІ Інструкції № 380 для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання.
Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини направляється до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання. За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом.
Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами.
ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків).
Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.
Для вселення в надане житлове приміщення військовослужбовець здає ордер на постійну житлову площу до житлово-експлуатаційної організації, за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, що здійснює обслуговування цього житлового приміщення, або до будинкоуправління відповідного КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.
Ордер та рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) про зняття з обліку є підставами для видання наказу командира військової частини про забезпечення житловими приміщенням для постійного проживання та зняття з обліку.
На підставі викладеного просять відмовити в частині позовних вимог позивача, розгляд справи здійснити без участі представника Міноборони.
У відповідь на відзив до позовної заяви, позивач надіслав до суду заперечення, в яких вказав, що у 2013 році саме за документами – ордером №10 від 07.12.2013 року, поданими Відповідачем, його та членів його сім`ї було перереєстровано у цьому ж житлі як у квартирі. До цього, до реконструкції будівлі, на підставі документів, поданих також Відповідачем, він та члени його сім`ї були зареєстровані у цьому ж житлі як у гуртожитку (кімната №4).
Щодо посилань Відповідача на ст. 99 ЖК України. У наданих заявником до позовної заяви рішеннях судів у справах № 554/9047/15-ц та № 816/4704/15 встановлено законність його перебування на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, заселення та постійного проживання у кімнаті АДРЕСА_6 , що згодом була реконструйована Відповідачем у квартиру АДРЕСА_7 . Цими ж рішеннями судів визнано, що він не є тимчасовим мешканцем відповідно до ст. 98, 99 ЖК України. Крім того, судом було встановлено що між позивачем та відповідачем 03.01.2011 року укладався договір про надання послуг по утриманню гуртожитку та відшкодування витрат за надані комунальні послуги.
Відповідач уклав з позивачем договір №32 про надання послуг з утримання житлового будинку та прибудинкової території і відшкодування витрат за надані комунальні послуги від 30.01.2020 року. Наявність вказаного договору свідчить про відносини найму житлового приміщення. 
Щодо посилання Відповідача у відзиві на вимоги пунктів 3-10 розділу ІV Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380 (далі – Інструкція №380) та механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців.
Указані норми можуть бути застосовані до правовідносин щодо розподілу виключно вільного житла. Житло, яке не вивільнено не може бути розподілено у 2014 році чи пізніше (не може бути рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та Комісії з контролю щодо надання квартири АДРЕСА_7 ), оскільки він проживав у ній з 2006 року безперервно спочатку як у кімнаті гуртожитку, а після реконструкції будівлі гуртожитку як у квартирі.
Механізм забезпечення військовослужбовців постійним житлом, передбачений Інструкцією №380, застосовується до моменту його розподілу військовослужбовцю та до правовідносин у цій справі застосовано бути не може. Правовідносини у цій справі стосуються права приватизації та регулюються виключно ЖК України та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
У відзиві Відповідач зазначає про те, що позивач нібито незаконно вселився у квартиру АДРЕСА_1 .
Однак, позивач стверджує, що він не всилявся до квартири АДРЕСА_7 , він проживав у цьому житлі з 2006 року як у кімнаті гуртожитку на підставі ордеру та рішення адміністрації військової частини. У подальшому у зв`язку з реконструкцією будівлі гуртожитку у житловий будинок, що проведена Відповідачем, статус житла змінився з кімнати на квартиру. Тому у 2013 році за документами – ордером №10 від 07.12.2013 року, поданим Відповідачем, його, членів його родини було перереєстровано у цьому житлі як у квартирі, до цього на підставі документів, поданих також Відповідачем, він та члени його родини були зареєстровані у цьому ж житлі як у гуртожитку. 
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. 
У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.1991 по 28.12.2017 перебував на військовій службі у лавах Збройних Сил України, що підтверджується копією витягу з послужного списку на ім`я останнього, з вислугою понад 25 років.
Сім`я позивача складається з чотирьох осіб: безпосередньо позивач, дружина – ОСОБА_2 , два сина: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно копії Довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку).
Згідно копії свідоцтва серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 являється особою з інвалідністю 2-ї групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни. 
Копією довідки КЕВ м. Чернігів від 16.10.2019 №916, підтверджується, що капітан 2 рангу ОСОБА_1 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ) ( АДРЕСА_8 ) перебував на квартирному обліку з 08 квітня 2002 року (Довідка Чернігівської КЕЧ району від 30.12.2005 № 100) та житлом за рахунок фондів Міністерства оборони України не забезпечувався.
В Актах обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28.03.20206 року та від 04.09.2006 року, складеними членами комісії та затвердженими начальником штабу – першим заступником командира військової частин НОМЕР_1 зазначено, що ОСОБА_1 потребує поліпшення житлових умов, має право на отримання житла. 
В Висновках викладених в Довідках про перевірку житлових умов від 31.03.2010 року та від 05.04.2017 року, підписаних членами комісії, зазначено, що ОСОБА_1 потребує поліпшення житлових умов, має право на отримання житла. 
У 2008 році у будівлі гуртожитку змінено поштову адресу – АДРЕСА_3 (попередня адреса: АДРЕСА_2 ), та змінено номер кімнати у якій проживає позивач з № 318 на №4, що підтверджується копіями:, Рапорту про зарахування на квартирний облік майора ОСОБА_1 від 28 березня 2006 року, Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28 березня 2006 року, Довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та прописку) від 01.09.2006, Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 04 вересня 2006 року, Довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та прописку) від 01.10.2009, Довідкою (випискою з домової книги про склад сім`ї та прописку) від 26.03.2010, довідкою про перевірку житлових умов майора ОСОБА_1 від 31 березня 2010 року, Довідки про перевірку житлових умов капітана 2 рангу ОСОБА_1 від 05 квітня 2017 року, Довідки про місце проживання та склад сім`ї КЕВ м. Полтави від 28.02.2019 №316, Довідки про місце проживання та склад сім`ї КЕВ м. Полтави від 01.11.2020 №556, паспорта громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_1 (серія НОМЕР_7 ), паспорта громадянки України виданого на ім`я ОСОБА_2 (серія НОМЕР_8 ).
У 2012-2013 роках будівлю гуртожитку було реконструйовано (переобладнано) у житловий будинок згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації (реконструкція гуртожитку військове містечко № НОМЕР_3 під 65-квартирний житловий будинок по АДРЕСА_3 ), що підтверджується копією спеціального ордеру № 10 від 07.12.2013 року, листом начальника КЕВ м. Полтави ОСОБА_5 (згідно якого, спеціальний ордер від 07.12.2013 р. №10 виданий у зв`язку зі зміною статусу будівлі, згідно з Декларацією «Про готовність об`єкта до експлуатації» № ПТ 14312107436 від 27 червня 2012 року та зміною нумерації квартир (кімнат)).
У зв`язку з реконструкцією, відповідно до спеціального ордеру № 10 від 07.12.2013 року виданого Відповідачем, Позивача та членів його сім`ї у 2014 році було зареєстровано у цьому ж житловому приміщенні, але змінено його номер на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії довідки квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави від 12.10.2011 року № 105, а також від 16.03.2017 року №17 дійсно підтверджується той факт, що ОСОБА_1 , разом зі своєю родиною, яка складається з 4 осіб, проживає в АДРЕСА_9 .
Згідно копії витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.12.2018 року № 329, підтверджується, що ОСОБА_1 (разом зі своєю родиною) зарахований на облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов (порядковий номер: 57), військовослужбовців, які потребують першочергового поліпшення житлових умов (порядковий номер: 51), а також військовослужбовців, які потребують позачергового поліпшення житлових умов (порядковий номер: 59), на підставі: Акту проведення інвентаризації облікових справ осіб, які були зараховані на облік військовослужбовців та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов у попередні роки у військовій частині НОМЕР_1 (вх.. №2001 від 17.12.2018), рапорт голови житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 18.12.2018. 
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 10 від 25 квітня 2019 року, капітану 2 рангу запасу ОСОБА_1 надано в якості постійного житла 2-кімнатну квартиру житловою площею – 32,1 кв.м, загальною – 65,7 кв.м. сім`ї складом 4 (чотири) особи з виключенням військовослужбовця з квартирного обліку (вислуга на військовій службі 26 календарних років).
Згідно договору № 32 від 30 січня 2020 року ОСОБА_1 являється наймачем, користується житловим приміщенням кв. АДРЕСА_7 загальною площею 65,7 , в якій проживає 4 особи, здійснює оплату балансоутримувачу (КЕВ м. Полтави) кошти за експлуатаційні витрати по утриманню житлового будинку, надані комунальні послуги згідно з установленими тарифами. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду м. Полтави від 22 січня 2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення – задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом № 14 від 03 грудня 2013 року в частині зняття з квартирного обліку потребуючих поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 сім`ї ОСОБА_1 , складом 4 особи. Поновлено ОСОБА_1 та членів його сім`ї, разом 4 особи на квартирному обліку потребуючих поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.
Рішенням Полтавського апеляційної суду у справі № 554/9047/15-ц встановлено проживання позивача та членів його сім`ї на законних підставах та на умовах найму в квартирі АДРЕСА_1 .
Довідкою №916 від 16.10.2019 року, підписаною тво начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів, підтверджується, що ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку з 08 квітня 2002 року та житлом за рахунок фондів Міністерства оборони України не забезпечувався. 
За змістом положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно відповідно до закону.
Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна; приватизація здійснюється у порядку встановленому законом.
Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у межах норм, і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Нормою абз. 4 п. 1 ст. 12 указаного Закону передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання; такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Те саме право закріплено у абз. 1 п. 18 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щодо осіб з інвалідністю внаслідок війни. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) – це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду на користь громадян України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), які використовуються громадянами на умовах найму).
Відповідно до ст. 3 Закону, приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартири (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитку громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. 
Статтями 1-3, 6, 8 Закону, передбачено безумовне право громадян на приватизацію квартири державного житлового фонду, в якій вони проживають, її організацію покладено на уповноважені на це органи.
Частиною 10 статті 8 Закону передбачено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч. 4 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Подібний висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18) та у Постановах Верховного Суду від 30.04.2025 у справі № 202/21075/23, від 24.02.2021 у справі № 296/4642/19 (провадження № 61-2708св20) та від 26.02.2024 у справі № 344/12427/21 (провадження № 61-8228св23), від 27.08.2024 у справі № 201/193/22 (провадження № 61-16334св23).
Частина 11 статті 8 Закону передбачає, що спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.
Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності держави.
«Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 №396 (далі – Положення), визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.
Відповідно до п. 17 Положення, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
В п.п. 1, 2 розділу Х Інструкції № 380 вказано, що підготовка, оформлення документів та передання у власність громадян квартир здійснюються уповноваженими на це органами приватизації, створеними при КЕУ, КЕВ (КЕЧ) районів, в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду»; передання квартир у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), кімнату в комунальній квартирі, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
Таким чином, законодавством передбачено механізм реалізації права позивача на приватизацію його житла.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за ним права на приватизацію житла – квартири АДРЕСА_1 , в якій він та члени його сім`ї постійно проживають з 2006 року підлягають задоволенню. 
Довідками ПАТ «Державного ощадного банку України» №542 від 15.05.2012 року, №8401 від 15.05.2018 року, №841 від 15.05.2018 року, №849 від 17.05.2018 року підтверджується, що позивачем приватизація не проводилась, житлові чеки не використані.
У п. 3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2010 від 10.06.2010 (справа про безоплатну приватизацію житла) зазначено, що приватизація державного житлового фонду згідно з Законом відбувається шляхом використання всіма громадянами України приватизаційних житлових чеків. Зазначене положення Закону дає підстави для висновку, що приватизація державного житлового фонду не є обов`язком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлений законом. 
Згідно положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ЖК України, приходимо до висновку, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком. Таким чином тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації один раз права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого п. 5 ст. 5 Закону.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за ним права на приватизацію житла - безоплатно, ґрунтуються на нормах чинного законодавства, тому підлягають задоволенню. 
Таким чином, суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію житла – квартири АДРЕСА_1 , в якій він та члени його сім`ї постійно проживають з 2006 року та зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави вчинити дії щодо приватизації вказаної квартири.
Позовні вимоги в частині зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави надати бланк заяви та необхідну консультацію - є похідними від вимог зобов`язання вчинити дії щодо приватизації квартири, тому не підлягають окремому вирішенню, тому в цій частині не підлягають задоволенню. 
Позиція відповідача, що після реконструкції у 2013 році гуртожитку в житловий будинок відсутні будь-які законні відомості (ордер, протокол житлової комісії, рішення командира частини, тощо) про вселення Позивача в квартиру АДРЕСА_1 і у зв`язку з чим, у Позивача не виникло підстав для підготовки документації для приватизації зазначеної квартири – є помилковою, оскільки таке право виникло у позивача на підставі досліджених в судовому засіданні документах: копією витягу з послужного списку згідно до кого ОСОБА_1 з 01.08.1991 року по 28.12.2017 року перебував на військовій службі у лавах Збройних Сил України, тобто більше 20 років; Копією довідки КЕВ м. Чернігів від 16.10.2019 №916, згідно якої ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку з 08 квітня 2002 року; Актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 28.03.20206 року та від 04.09.2006 року, та Довідками про перевірку житлових умов від 31.03.2010 року та від 05.04.2017 року; Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації (реконструкція гуртожитку військове містечко № НОМЕР_3 під 65-квартирний житловий будинок по АДРЕСА_3 ), що підтверджується копією спеціального ордеру № 10 від 07.12.2013 року; Спеціальним ордером № 10 від 07.12.2013 року; Довідками про склад сім`ї; Копією витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.12.2018 року № 329; Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 10 від 25 квітня 2019 року; Договором № 32 від 30 січня 2020 року про користування наймачем ОСОБА_1 житловим приміщенням кв. АДРЕСА_7 ; Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду м. Полтави від 22 січня 2016 року та Рішенням Полтавського апеляційної суду у справі № 554/9047/15-ц. 
Ствердження третьої особи – Міністерство оборони України відносно того, що позивач не надає підтверджуючих документів перебування у загальній черзі поліпшення житлових умов і у нього відсутні підстави для виникнення права на передачу житлового приміщенням як у постійне користування, так і для передачі у власність, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства і було спростоване встановленими судом обставини, на підставі наданих позивачем належних та допустимих доказів. 
Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України.
Оскільки позов задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1331,00 гривень. 
На підставі статті 47 Конституції України, ст. 345 ЦК України, ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.9 ЖК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 76, 81, 89, 141,263-265, ЦПК України, суд, –

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтави, третя особа – Міністерство оборони України, про визнання права на приватизацію житла – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право на безоплатну приватизацію житла – квартири АДРЕСА_1 , в якій він та члени його сім`ї постійно проживають з 2006 року та зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави вчинити дії щодо приватизації вказаної квартири.
В частині позовних вимог про зобов`язання Квартирно-експлуатаційного відділ м. Полтави надати бланк заяви та необхідну консультацію – відмовити. 
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтави на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1331,00 гривень. 
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Сторони по справі:
Позивач – ОСОБА_1 , зареєстрований АДРЕСА_5 , РНОКПП - НОМЕР_9 .
Відповідач – Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави, адреса: м. Полтава, вул. Сінна, 36, ЄДРПОУ – 08377170.
Третя особа – Міністерство оборони України, , адреса: 03168, м. Київ, пр.-т Повітряних Сил,6, ЄДРПОУ - 0034022 

Суддя: Е.М. Сініцин.