ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року   Справа № 918/313/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. ,  суддя Бучинська Г.Б. 

розглянувши матеріали апеляційної скарги Здолбунівської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 19 травня 2026 року по справі № 918/313/26 
(суддя - Н.Церковна)
за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради 
до
відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗПОСТАЧ"
відповідача 2 Спеціальної школи в с.Тучин Рівненської обласної ради 
про визнання недійними додаткових угод та стягнення коштів у сумі 51 741 грн 58 коп.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Здолбунівської окружної прокуратури (надалі – Прокурор) в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради (надалі – Позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗПОСТАЧ" (надалі – Відповідач 1), Спеціальної школи в с.Тучин Рівненської обласної ради (надалі – Відповідач 2) про визнання недійсними додаткових угод №№5-10 до Договору постачання електричної енергії №ЕЕ/267/01/24-ЗП від 29 грудня 2023 року (надалі – Договір; 16-21), укладених між Відповідачем 2 та Відповідачем 1 та стягнення з Відповідача 1 на користь Позивача 51741 грн 58 коп..
В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що оскаржуваними додатковими угодами було піднято ціну на 40,81 % з порушенням вимог статті 631 Цивільного кодексу України та статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема пункту 2 частини 5 статті 41 цього Закону, яким встановлена не лише вимога пропорційного збільшення ціни за одиницю товару по відношенню до збільшення ціни товару на ринку, а й 10-відсоткове обмеження такого збільшення. Позивачем заявлено також вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 51741 грн 58 коп.. 

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19 травня 2026 року зупинено провадження у справі № 918/313/26 до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрГазРесурс" щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Зобов`язано учасників справи повідомити суд про результати розгляду Конституційним Судом України справи за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс".
Приймаючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі через неможливість її розгляду до вирішення іншої справи, суд повинен належним чином проаналізувати імовірні наслідки ухвалення судом рішення за результатом розгляду вказаної справи, їх взаємозв`язок зі спірними правовідносинами, що є предметом розгляду у цій справі, підставами позову.
Суд першої інстанції виснував, що відповідно до статі 147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції. Діяльність Конституційного Суду України ґрунтується на принципах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень і висновків. Суд вказав, що до повноважень Конституційного Суду України належить: вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність): законів та інших правових актів Верховної Ради України; актів Президента України; актів Кабінету Міністрів України; правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.
З огляду на вищевикладені обставини, зважаючи положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", які з позиції місцевого господарського суду мають значення для справи №918/313/26, суд першої інстанції виснував про наявність підстав для зупинення провадження у справі № 918/313/26 до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрГазРесурс" щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, Прокурор звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 128-130), в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив скасувати ухвалу місцевого господарського суду як таку, що перешкоджає подальшому розгляду справи, а справу направити для продовження розгляду справи по суті. 
Мотивуючи дану апеляційну скаргу Прокурор, зокрема виходив з того, що позовну заяву в інтересах держави в особі Позивача до Відповідачів 1 і 2 про визнання недійсними вищевказаних додаткових угод та стягнення коштів скеровано Прокурором до Господарського суду Рівненської області 10 березня 2026 року, тобто в момент чинності пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Прокурор вважає, що оскільки, рішення Конституційного Суду за загальним правилом не має ретроспективної дії, то не поширюється на правовідносини, які виникли до моменту його ухвалення. Прокурор зазначає, що поза увагою суду першої інстанції залишились положення частини 1 статті 320 ГПК України в частині можливості перегляду рішень суду, що набрали законної сили за нововиявленими або виключними обставинами. Звертає увагу, що підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є, зокрема, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане. З даного Прокурор виснує, що у разі задоволення позову у справі № 918/313/26, Відповідач 1 не позбавлений можливості у подальшому оскаржити таке судове рішення за виключними обставинами, у випадку визнання Конституційним Судом України у справі №3-78/2026(178/26) неконституційними положень пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 травня 2026 року (а.с. 141), з підстав, висвітлених в ній, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокурора. Запропоновано Позивачу, Відповідачам 1 і 2 в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Прокурору. 
Суд апеляційної інстанції констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. 
Згідно частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи. 
Частиною 3 статті 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
В силу дії частини 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України: апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи; з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Згідно частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно, ухвалою суду апеляційної інстанції від 29 травня 2026 року повідомлено сторін про те, що розгляд справи № 918/313/26 проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена в строк до 26 червня 2026 року. 
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що апеляційної скаргу слід задоволити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому розгляду справи, справу направити для продовження розгляду справи по суті.

При цьому, апеляційний господарський суд виходив з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи 10 грудня 2024 року між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 укладено Договір, яким передбачено постачання електричної енергії упродовж грудня 2024 року. Проаналізувавши підстави внесення змін до Договору шляхом підписання додаткових угод №№ 5, 6, 7, 8, 9 до Договору встановлено, що вони укладені з порушенням пункту 13.10 Договору, частини 3 статтей 632, 652 ЦК України та статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», без належного обґрунтування та документального підтвердження, зі збільшенням ціни за одиницю товару за вже поставлений товар, а також з перевищенням 10 %. Враховуючи вищевказані порушення Закону України «Про публічні закупівлі» під час укладення спірних додаткових угод до Договору, Прокурором до Господарського суду Рівненської області пред`явлено позовну заяву про визнання недійсними вищезазначених додаткових угод та стягнення з Відповідача 1 безпідставно отриманих коштів в сумі 151741 грн 58 коп..
Підставою позову, поданого Прокурором є невідповідність оспорюваних додаткових угод до Договору положенням пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», відтак, на думку суду першої інстанції, розгляд Конституційним Судом України питання щодо конституційності останніх може мати істотне значення для правильного вирішення справи № 918/313/26. 
З огляду на вищезазначене, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19 травня 2026 року в справі № 918/313/26 задоволено клопотання Відповідача 1 про повернення до стадії підготовчого провадження та зупинення провадження у вказаній справі до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Розглядаючи вимоги апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для зупинення провадження по даній справі, колегія суду враховує наступне.
Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статтей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення судом обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте мають значення для розгляду справи, провадження у якій зупиняється.
За змістом пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
У разі застосування пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України, згідно з вимогами статті 234 ГПК України, у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановленні ухвали.
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи. 
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. При цьому наведеною нормою прямо передбачено, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи, коли зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Сам по собі факт відкриття Конституційним Судом України конституційного провадження щодо перевірки конституційності пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не свідчить про наявність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи. Предметом розгляду у справі № 909/1187/24 є правомірність укладення спірних додаткових угод та наявність підстав для застосування наслідків їх недійсності, а встановлення відповідних обставин здійснюється на підставі наявних у справі доказів.
На час розгляду справи пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» є чинною нормою права, яка підлягає застосуванню судами. Відкриття конституційного провадження не зупиняє дії закону та не позбавляє суд можливості надати оцінку спірним правовідносинам на підставі чинного законодавства і наявної судової практики.
Крім того, заявником не наведено переконливих доводів щодо неможливості встановлення та оцінки обставин, які входять до предмета доказування у цій справі, без попереднього вирішення Конституційним Судом України питання щодо конституційності зазначеної норми. За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав вважати, що між цією справою та конституційним провадженням існує такий зв`язок, який унеможливлює подальший розгляд спору по суті.
Крім того, колегією суду береться до уваги дія актів у часі (строк втрати чинності актами, визнаними неконституційними, що визначено в статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», яка унормовує, що: закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Відповідно суд констатує, що на момент коли буде ухвалено рішення КСУ вже існує оспорюване судове рішення, як і існує позов який подано Позивачем в даній справі, а отже рішення Конституційного Суду (з урахуванням вищеописаного) може встановити конституційність на майбутнє, а не на момент виникнення спірних правовідносин, подачі позову та винесення оспорюваного судового рішення. 
Відтак стаття 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» має пряму дію, так як сам Конституційний Суд України у своєму рішенні може встановити інший (пізніший) строк втрати чинності для такого акта, однак рішення КСУ не мають зворотної дії в часі (якщо інше прямо не вказано в рішенні). Відтак, правовідносини, які виникли й закінчилися до моменту ухвалення рішення КСУ, продовжують регулюватися старим законом. 
Окрім того стаття 152 Конституції України визначає, що  закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Колегією суду враховується, що у постанові від 18 листопада 2020 року в справі № 4819/49/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини є триваючими і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України. Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення. Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого припису, застосованого (не застосованого) судом під час вирішення справи, має значення, насамперед, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення подібних справ, а не як підстава для перегляду справи з ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням. Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що приписи законодавства, які регулюють дію рішень Конституційного Суду України у часі, є чіткими, логічно послідовними та сформульованими так, що унеможливлюють неоднозначність тлумачення. Їх правова природа забезпечує однозначність правозастосування, унеможливлюючи різні підходи до їх сприйняття, розуміння чи практичного застосування. Це відповідає принципу правової визначеності, що є фундаментальною складовою правовладдя (верховенства права), та сприяє належному функціонуванню судової системи, забезпечуючи передбачуваність судових рішень і довіру до правосуддя. 
Окрім того, задовольняючи клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі № 918/313/26, судом першої інстанції не враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12 травня 2026 року в справі № 924/560/24. 
В справі 918/313/26 правовідносини виникли з моменту участі в тендері та укладення Договору, зокрема ще 29 грудня 2023 року, а спірні правовідносини щодо оскаржуваних Додаткових угод 5-9 виникли з червня 2024 року по грудень 2024 року, відтак навіть у разі теоретичного задоволення скарги товариства Конституційним Судом України, його рішення не матиме ретроспективної (зворотньої) дії в часі, тобто не буде поширюватися на відносини, що виникли до ухвалення такого рішення. 
Поміж тим, досліджуючи підставність поданого клопотання про зупинення провадження колегією суду також враховується загальний конституційний принцип діі? законів у часі (що закони не мають зворотноі? сили, крім пом`якшення відповідальності), що закріплено у статті 58 Конституції України.
Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, колегія суддів прийшла до висновку, що суд у даному випадку не позбавлений можливості самостійно встановити обставини та факти, які мають значення для даної справи, а тому відсутня необхідність зупинення даної справи до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрГазРесурс" щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає необґрунтованим доводи Відповідача 1 про наявність підстав для зупинення провадження у справі № 918/313/25 на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрГазРесурс" щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а відтак клопотання про зупинення провадження у даній справі задоволенню не підлягає.
Підсумовуючи усе вищеописане, колегія суддів резюмує, що необґрунтоване зупинення провадження у даній справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
Відтак, на час прийняття місцевим судом оскаржуваної ухвали об`єктивної неможливості вирішення спору у цій справі до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі» не існувало.
З наведених вище підстав апеляційний господарський суд вважає аргументи апеляційної скарги Прокурора підставними та обгрунтованими.
При цьому відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Відтак, судом першої інстанції при винесенні ухвали про зупинення провадження не наведено реальних аргументів щодо неможливості розгляду даної справи та необхідності зупинення провадження.
Таким чином, місцевий господарський суд прийшов необґрунтованого висновку, щодо зупинення провадження у справі.
З огляду на усе вищевстановлене, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку щодо відмови в задоволенні клопотання Відповідача 1 про зупинення провадження у справі.
Згідно статті 280 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Поряд з тим апеляційний господарський суд констатує, що усе вищевказане в даній судовій постанові вказує на неправильне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Дане ж в силу дії пунктів 1, 4 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування оспорюваної ухвали.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З огляду на все вищевказане апеляційний господарський суд задоволює апеляційну скаргу Прокурора, та скасовує ухвалу від 19 травня 2026 року в даній справі, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню по справі і направляє справу для продовження розгляду до Господарського суду Рівненської області.
Керуючись статтями 129, 270, 269-276, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Здолбунівської окружної прокуратури на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 19 травня 2026 року по справі № 918/313/26 - задоволити.
2. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 19 травня 2026 року по справі № 918/313/26 - скасувати.
3. Справу № 918/313/26 направити до Господарського суду Рівненської області для продовження розгляду.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
5. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню.
6. Справу № 918/313/26 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р. 

Суддя Філіпова Т.Л. 

Суддя Бучинська Г.Б.