ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/1736/26
30 червня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:
головуючої судді Дерех Н.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 20.01.2026 № 262540021341 про відмову в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання у Київському державному педагогічному інституті ім. О. Г. Горького з 01.09.1986 по 26.06.1990, періодів роботи згідно записів трудової книжки від 01.08.1985 серії НОМЕР_1 по 31.12.2003, періоду догляду за дитиною з 06.01.2003 по 31.12.2003 відповідно до свідоцтва про народження від 14.02.2003 серії НОМЕР_2 , та відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання у Київському державному педагогічному інституті ім. О. Г. Горького з 01.09.1986 по 26.06.1990, періоди роботи згідно записів трудової книжки від 01.08.1985 серії НОМЕР_1 по 31.12.2003, період догляду за дитиною з 06.01.2003 по 31.12.2003 відповідно до свідоцтва про народження від 14.02.2003 серії НОМЕР_2 , та призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 25.01.2026. 
Позов обґрунтований тим, що позивач не погоджується з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком. Вважає, що позивач належними та допустимими доказами підтвердила спірні періоди роботи, навчання та догляду за дитиною, які відповідачем не були зараховані до страхового стажу позивача. Позивач просить врахувати, що не може нести відповідальності за заповнення трудової книжки та інших документах про трудову діяльність, оскільки записи в трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу за спірний період.
Ухвалою суду від 30.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Просить врахувати, що позивачці правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу – 33 роки.
Як встановлено судом, 16.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Заява позивача про призначення пенсії була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, за результатом якої прийнято рішення від 20.01.2026 №262540021341 про відмову в призначенні позивачу пенсії. Зокрема, відповідач у своєму рішенні зазначив, що страховий стаж позивача становить 21 рік 05 місяців 05 днів. 
Також, у рішенні про відмову відповідач зазначив, що до страхового стажу не зараховано наступні періоди: період навчання з 01.09.1986 по 26.06.1990 та періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в дипломі та на першій сторінці трудової книжки прізвище " ОСОБА_2 " не відповідає прізвищу " ОСОБА_3 " згідно паспортних даних. У долученому свідоцтві про шлюб ім`я " ОСОБА_4 " (російською мовою) не відповідає імені " ОСОБА_4 " (російською мовою) згідно паспортних даних заявниці. 
Крім цього, як слідує з Протоколу Форми РС-право, відповідачем до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною з 06.01.2003 по 31.12.2003.
Вважаючи протиправним та таким що підлягає до скасування вказане рішення відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Згідно з ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до положень ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом № 1058-IV.
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи, серед іншого, також зараховується: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків, д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердив Порядок № 637.
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Слід зазначити, що суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.
Відповідно до трудової книжки позивача, її трудова діяльність є наступною: 01.08.1985 – 26.08.1986 – працювала вихователем дитсадку «Золота рибка» при Полтавському гірничо-збагачувальному комбінаті імені 50-річчя срср; 01.09.1986 – 15.08.1990 – навчалася у Київському державному педагогічному інституті ім. А. М. Горького; 20.08.1990 – 06.09.1991 – працювала вихователем дошкільного закладу № 606 Мінського районного відділу народної освіти м. Києва; 07.09.1991 – 15.01.1999 – працювала вихователем дошкільного закладу № 280 Мінського районного відділу народної освіти м. Києва; 01.02.1999 – 06.05.2002 – працювала інженером у Малому підприємстві «Аніт»; 11.09.2006 – 30.09.2011 – працювала вихователем Дошкільного навчального закладу № 611 Управління освіти Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації; 03.10.2011 – до сьогодні – працює вчителем-логопедом Дошкільного навчального закладу № 234 Управління освіти Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації.
Також відповідно до свідоцтва про народження дитини від 14.02.2003 серії НОМЕР_2 , позивач є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Відтак, суд погоджується з доводами позивача про те, що ОСОБА_1 з 06.01.2003 по 31.12.2003 здійснювала догляд за дитиною до досягнення нею 3-х років. 
Крім цього, згідно Диплому серії НОМЕР_3 , позивач з 01.09.1986 по 26.06.1990 навчалась в Київському педагогічному інституті ім.О.М.Горького.
Стосовно доводів відповідача про те, що прізвище " ОСОБА_2 " не відповідає прізвищу " ОСОБА_3 " згідно паспортних даних; у долученому свідоцтві про шлюб ім`я " ОСОБА_4 " (російською мовою) не відповідає імені " ОСОБА_4 " (російською мовою) згідно паспортних даних заявниці. суд зазначає наступне. 
На думку суду, розбіжність у написанні імені позивачки у раніше виданих документах, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , пов`язана із застосуванням аналогії написання вказаного імені російською мовою.
При цьому, суд вважає, що наявність вказаної розбіжності у написанні імені ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірні періоди до страхового стажу позивача. 
Вирішуючи спір по суті, слід зазначити, що у дипломі від 29.06.1990 серії НОМЕР_3 чітко зазначено « ОСОБА_5 », як і у трудовій книжці 01.08.1985 серії НОМЕР_1 на першій сторінці зазначено, « ОСОБА_5 », після чого зазначено « ОСОБА_1 », також зазначено, що прізвище змінене на « ОСОБА_3 » на підставі свідоцтва про шлюб від 27.06.1990 серії НОМЕР_4 
Крім того, у свідоцтві про шлюб зазначено, що колишнє прізвище позивача є « ОСОБА_2 », що співпадає з прізвищем у дипломі та трудовій книжці, а новим прізвищем є « ОСОБА_3 », що також співпадає зі зміною прізвища у трудовій книжці та з прізвищем у паспорті. Також у свідоцтві про шлюб зазначено « ОСОБА_6 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народилася в м. братськ іркутської області, у той же час у паспорті ОСОБА_1 також зазначено, що вона ІНФОРМАЦІЯ_2 , і що народжена у м. братськ.
Також у свідоцтві про народження позивача зазначено « ОСОБА_7 », ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народилася у м. братськ іркутської області.
Отож, у сукупності наведених вище обставин, суд вважає, що відмова відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1986 по 26.06.1990 згідно диплому від 29.06.1990 серії НОМЕР_3 , періоди роботи згідно записів трудової книжки від 01.08.1985 серії НОМЕР_1 по 31.12.2003, період догляду за дитиною з 06.01.2003 по 31.12.2003 є протиправною.
Таким чином, період навчання з 01.09.1986 по 26.06.1990 згідно диплому від 29.06.1990 серії НОМЕР_3 , період догляду за дитиною з 06.01.2003 по 31.12.2003 можуть бути зараховані до страхового стажу позивача.
В свою чергу, щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно записів трудової книжки від 01.08.1985 серії НОМЕР_1 - по 31.12.2003, слід зазначити, що суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. У даному випадку відповідач не здійснив перевірки записів трудової книжки позивача, вказавши лише на формальні неточності.
Отож, у сукупності наведених обставин, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду формально та без детального з`ясування обставин та документів поданих позивачем для призначення пенсії, прийняв рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, що у контексті частини другої ст.2 КАС України свідчить про протиправність оскаржуваного рішення та необхідність його скасування.
Крім цього, вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.
Питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу. За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Відтак, у сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача від 13.01.2026 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.
Сплачений судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень в порядку частини третьої ст. 139 КАС України.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №262540021341 від 20.01.2026 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.01.2026 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 532 (п`ятсот тридцять дві) грн. 48 коп. сплаченого судового збору. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено та підписано 30 червня 2026 року.
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Реквізити учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ),
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001 код ЄДРПОУ:14035769).
Головуюча суддя Дерех Н.В.