Справа № 604/150/26
Провадження № 2/604/247/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року селище Підволочиськ  
Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі :
головуючого судді Федорович І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ілик Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
ВСТАНОВИВ:
Короткий виклад позиції сторін. 
До суду надійшла позовна заява ТОВ «КЛТ Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №3587 від 17.01.2024 в розмірі 50 625 гривень, з яких 5000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 45 625 гривень - заборгованість за нарахованими процентами за період з 17.01.2024 по 16.01.2025, що нараховані відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом та графіку платежів. Також, представник позивача просить стягнути із відповідача судовий збір у розмірі 2662,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000гривень.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 17.01.2024 між ТОВ «КЛТ Кредит» та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит на строк 365 дні. Однак, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на дату подання позовної заяви у нього виникла заборгованість у розмірі 50 625 грн. 
Відповідач відзиву на позовну заяву не подавав.
Процесуальні дії та рішення суду.
Ухвалою суду від 13 лютого 2026 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.
У судове засідання представник ТОВ «КЛТ Кредит» не з`явився, однак в позовній заяві зазначив, що не заперечує щодо розгляду справи без його участі та ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання повісток про виклик до суду через установу поштового зв`язку, поштове повідомлення повернулося з підписом про отримання листа та шляхом надсилання смс-повідомлень через мобільний застосунок «Viber» на номери телефону відповідача, вказані в позовній заяві та у кредитному договорі (статус “доставлено”).
Суд постановив ухвалити заочне рішення у справі відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України. 
Суд ухвалює повне рішення у відсутності сторін, без проголошення.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Встановлені обставини справи та докази на їх підтвердження.
17 січня 2024 року між ТОВ «КЛТ Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3587, за умовами якого, відповідач отримав кредитні кошти в сумі 5000 грн шляхом переказу на платіжну карту № НОМЕР_1 , емітовану на його ім`я в АТ КБ «ПриватБанк», строком на 365 днів (до 16.01.2025) зі сплатою 2,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 312,50%).
Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним з допомогою одноразового ідентифікатора 699007.
ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 5000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту відповідача № НОМЕР_2 відповідно до довідки виданої ТОВ «ФК «Елаєнс», з яким укладено договір №40076206-1_26/09/23 про надання послуги з переказу грошових коштів.
Так, відповідно до листа АТ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_3 .
Відповідно до отриманої інформації з АТ КБ «ПриватБанк» Відповідач 17.01.2024 отримав грошові кошти в розмірі 5000,00 грн на банківську картку №НОМЕР_3 .
Згідно з довідкою-розрахунком Позивача про стан заборгованості за кредитним договором за період з 17.01.2024 по 16.01.2025 становить - 50 625 гривень.
Відтак встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. 
Відповідач не повернув отримані кошти, докази повернення кредиту відсутні, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитом.
Норми права, застосовані судом.
Спірні правовідносини регулюються гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, відповідно до ст.ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок у встановлений договором строк.
За кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України, ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Щодо нарахування відсотків за користування кредитом, то суд зазначає таке.
Відповідними абзацами підпункту 6 пункту 5 розділу І Закону № 3498-IX статтю 8 Закону України "Про споживче кредитування" було доповнено новими частинами, серед яких частина п`ята, яка імперативно встановлює загальне правило: "Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %".
Водночас цим же пунктом 5 розділу І Закону № 3498-IX (а саме відповідними абзацами його підпункту 13) розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" було доповнено пунктом 17 такого змісту: "17. Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %".
Суд звертає увагу на те, що обидві вказані зміни - як щодо встановлення загального ліміту ставки в 1 %, так і щодо тимчасового перехідного періоду та лімітів у 2,5 % та 1,5 %, були врегульовані єдиною законодавчою нормою: пунктом 5 розділу І Закону № 3498-IX.
Водночас порядок застосування вказаних норм у часі визначений окремо.
Так, пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3498-IX чітко визначено, що дія пункту 5 розділу І Закону № 3498-IX (зокрема, норма про те, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, та норма щодо тимчасового періоду) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).
Ураховуючи загальні принципи дії актів цивільного законодавства у часі, а також пункт 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3498-IX норма частини п`ятої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" (у редакції Закону № 3498-IX) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після 24 грудня 2023 року. Також ця норма застосовується до договорів, що укладені раніше, якщо строк дії таких договорів було продовжено після набрання чинності цим Законом.
Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що з огляду на приписи частини третьої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони підлягає особливому правовому захисту (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013). Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011).
З огляду на таку об`єктивну нерівність сторін у правовідносинах споживчого кредитування, під час застосування та тлумачення норм законодавства суди зобов`язані керуватися загальноправовим принципом, викладеним у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 240/4894/23.
Згідно з висновками Верховного Суду принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи. Цей принцип також часто відомий як in dubio pro persona або in dubio pro homine (латинською мовою), що означає "у вагомих сумнівах - на користь людини". У контексті спірних правовідносин цей принцип реалізується через імператив in dubio pro consumatore (принцип сприятливого тлумачення для споживача).
Суд бере до уваги, що в межах одного законодавчого акта (Закону № 3498-IX) існує загальне імперативне правило про обмеження максимальної денної процентної ставки в 1% поряд із тимчасовим дозволом на застосування ставки 2,5% та 1,5% у перехідний період (з 24 грудня 2023 року по 19 серпня 2024 року).
Одночасна наявність вказаних норм створює колізію норм права щодо тих кредитних договорів, що були укладені з 24 грудня 2023 року по 19 серпня 2024 року.
Воднчас під час запровадження обмежень процентної ставки пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3498-IX було визначено, що дія нових імперативних обмежень (зокрема щодо максимального розміру процентної ставки) поширюється навіть на ті договори про споживчий кредит, які були укладені до набрання чинності цим Законом, у разі продовження строку їх дії.
З цього логічно випливає, що якщо законодавець визнав, що дія пункту 5 розділу І Закону № 3498-IX (зокрема, що максимальний розмір денної процентної ставки... не може перевищувати 1 %) застосовується до раніше укладених договорів при їх пролонгації, то тим більше (a fortiori) ця імперативна норма є обов`язковою для застосування до нових договорів, укладених після набрання Законом чинності (тобто, починаючи з 24 грудня 2023 року).
Відповідно, здійснюючи системний аналіз наведених норм крізь призму принципу in dubio pro consumatore та керуючись необхідністю захисту інтересів слабшої сторони (споживача), Суд доходить висновку, що тимчасовий період (з 24 грудня 2023 року по 19 серпня 2024 року), передбачений пунктом 17 Перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування", який було доповнено Законом № 3498-IX, нерозривно пов`язаний із пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 3498-IX.
За висновком Суду поступове зниження процентної ставки до 2,5% та 1,5% було запроваджено для врегулювання правовідносин за договорами, які були укладені до 24 грудня 2023 року (тобто, до набрання чинності Законом № 3498-IX), але строк дії яких продовжувався після цієї дати. Такий перехідний механізм мав на меті дати фінансовим установам час на адаптацію діючих кредитних портфелів. Натомість до нових договорів застосовується ставка 1%.
Суд ураховує, що частинами п`ятою та шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Суд зазначає, що станом на час розгляду цієї справи Верховний Суд ще не сформував єдиного правового висновку щодо застосування пункту 5 розділу І Закону № 3498-IX (в аспекті визначення максимального розміру процентів) до нових договорів про споживчий кредит, укладених у перехідний період - з 24.12.2023 по 19.08.2024. 
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним (частина п`ята статті 12 Закону України "Про споживче кредитування").
На переконання суду, з урахуванням вимог діючого законодавства, відсотки за користування кредитними коштами повинні нараховуватися наступним чином: - за період з 17 січня 2024 року по 16 січня 2025 року за ставкою 1,0 % розмір відсотків становить 18 250 грн., відповідно до розрахунку (5000/100х1% х 365).
Розрахунок процентної заборгованості, поданий позивачем, не може бути визнаний належним і допустимим доказом, оскільки прямо порушує вимоги частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин зазначений розрахунок позивача не може бути покладений в основу судового рішення.
Отже, загальна сума процентів за користування кредитом становить 18 250 грн, яка підлягає задоволенню та стягненню з відповідача.
Мотиви рішення та висновки суду.
Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами договору, що відповідає принципу свободи договору, отримав грошові кошти, однак не повернув заборгованість по кредиту. 
Так як своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 добровільно не виконав належним чином, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів, а також процентів за користування кредитом.
Відтак з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості 23 250 грн: 5000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 18 250 грн - заборгованість за процентами.
Розподіл судових витрат.
Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. 
Згідно з ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивач на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надав договір про надання правничої допомоги №16/09/2024 від 16 вересня 2024 року, укладений між ТОВ «КЛТ Кредит» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 , Акт №57 від 16 вересня 2024 року, витяг з рестру № 1 до Акту приймання-передачі наданих послуг №57 за Договором №16/09/2024 про надання правничої допомоги, згідно з яким вартість наданих послуг складає 10 000,00 гривень
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує практику Європейського суду з прав людини щодо питання відшкодування судових витрат, яка зазначена ним у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», і зроблено висновок, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Проаналізувавши види фактично наданих адвокатом послуг з правничої допомоги, що зазначені детальному описі наданих послуг, суд доходить висновку, що обсяг розрахунку розміру витрат на правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції, є завищеним.
Суд звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, справа є малозначною, типовою, складення позовних заяв у такій категорії справ можливе шляхом заповнення існуючого шаблону.
При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що її складання не потребує від фахівця у галузі права будь-яких надмірних додаткових зусиль та знань, пошуку судової практики Верховного Суду, тому, як наслідок, сума витрат на її складання є завищеною.
Суд доходить висновку, що позивач не обґрунтував розмір витрат на правничу допомогу в їх повному обсязі, відтак сума таких витрат є неспівмірною, оскільки не відповідає складності справи та наданому адвокатом об`єму допомоги.
З огляду на вищенаведене, суд вважає співмірним стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає пропорційному стягненню судовий збір у розмірі1222,57грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:
задоволити частково позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» заборгованість за кредитним договором № 3587 від 17 січня 2024 року у розмірі 23 250 (двадцять три тисячі двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок.
У решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» судовий збір у розмірі 1222 (одна тисяча двісті двадцять два) гривні 57 (п`ятдесят сім) копійок, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою Відповідача (стаття 285 ЦПК України), яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит», юридична адреса: 03035, м.Київ, площа Солом`янська, буд.2, прим.04, код ЄДРПОУ 40076206.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено у відсутності сторін, без проголошення - 25.05.2026.

Суддя          І. В. Федорович