ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1871/26 Справа № 212/2357/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Феняк О. Р. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката Ільчука Д.Ю., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 01 червня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Провадження у справі за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а:
постановою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 01 червня 2026 року встановлено, що до Покровського районного суду міста Кривого Рогу надійшов протокол від 17.02.2026 ЕПР1 № 504182, згідно з яким 17 лютого 2026 року о 17 годині 27 хвилин у м. Кривому Розі, мкрн 5 Зарічний, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом Skoda Octavia Tour, д.н.з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. За результатами проведеного на місці зупинки транспортного засобу огляду для встановлення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Alcotest 6820, прилад ARHJ-0270, тест 0656, результат проби позитивний - 2,56 проміле, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вказане правопорушення зафіксоване в протоколі ЕПР1 № 504182 від 17.02.2026.
Також до суду надійшов протокол від 17.02.2026 ЕПР1 № 594197, згідно з яким 17 лютого 2026 року о 15 годині 27 хвилин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи транспортним засобом Skoda Octavia Tour, д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримувався безпечного інтервалу та дистанції та скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб Шкода Супер, д.н.з. НОМЕР_2 , який припаркував водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, було завдано матеріальних збитків, чим порушено п. 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Вказане правопорушення зафіксоване в протоколі ЕПР1 № 594197 від 17.02.2026.
Також до суду надійшов протокол від 17.02.2026 ЕПР1 № 594216, згідно з яким 17 лютого 2026 року о 15 годині 27 хвилин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом Skoda Octavia Tour, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП.
Вказане правопорушення зафіксоване в протоколі ЕПР1 № 594216 від 17.02.2026.
На зазначену постанову захисник адвокат Ільчук Д.Ю., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить провадження у справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що оформлення матеріалів справи відбувалося з грубим порушенням порядку складання та подальшого викладення фактів у протоколі, протокол не відображає всіх обставин справи та не відповідає вимогам ст. 130, 266 КУпАП.
Зауважує, що ОСОБА_1 не роз`яснено право на оскарження результату огляду, при цьому ОСОБА_1 не погоджувався зі встановленим результатом газоаналізатора.
Вказує, що поліцейські, які допитані в судовому засіданні, надали свідчення, які не відповідають дійсності.
Звертає увагу, що для пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння у поліцейського повинні бути підстави вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння, з ознаками такого стану. Крім того, у разі виявлення ознак алкогольного сп`яніння поліцейський повинен запропонувати пройти огляд на місці зупинки, а в разі відмови від проходження такого огляду або непогодження з результатом — запропонувати проїхати до медичного закладу. У даному випадку поліцейським порушено зазначені вимоги, які передбачені відповідною Інструкцією.
Наголошує, що направлення ОСОБА_1 до медичного закладу не надавали, а проходження огляду на стан сп`яніння можливе лише у разі наявності направлення.
Зауважує, що в протоколі не зазначено підстав зупинки, не надано доказів на підтвердження цього факту та правомірності таких дій, що вказує на порушення вимог ст. 256 КУпАП щодо складання протоколу. Суду не надано довідку щодо найменування технічного засобу, яким здійснено відеозапис.
Стверджує, що огляд на стан сп`яніння повинен проводитися в присутності двох свідків, однак проведення огляду та складання протоколу здійснено без участі свідків, що є порушенням вимог Порядку № 1103 від 17.12.2008 року.
ОСОБА_1 та його захисник адвокат Ільчук Д.Ю. у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, при цьому належним чином повідомлені про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До того ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Ільчука Д.Ю. на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним тільки тоді, коли зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Частиною 2 ст. 283 КУпАП вказано, що постанова про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених при розгляді справи.
Виходячи з цього, суд при ухваленні рішення зобов`язаний викласти у постанові за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення обставини вчинення такого правопорушення, які цим судом визнані доведеними або які не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, суддею Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 01 червня 2026 року не встановлено обставин справи, в оскаржуваному рішенні лише наявне посилання на протокол про адміністративне правопорушення, однак відсутній опис обставин, установлених при розгляді справи.
У своїй мотивувальній частині судом першої інстанції не зазначено обставин, які безпосередньо встановлені судом, а викладено лише обставини відповідно до протоколу.
Особливістю правозастосовної діяльності у судочинстві є те, що збирання та попереднє встановлення фактів здійснюється одними особами, а прийняття рішення по суті — іншими. Незважаючи на те, чи така попередня діяльність має офіційний характер, орган правозастосування, перш ніж прийняти правове рішення, зобов`язаний оцінити її результати, переконатись у тому, що фактична ситуація, передбачена гіпотезою відповідної правової норми, наявна. Суд, який здійснює судовий розгляд, не вправі обмежитись наданими фактами без їх власної оцінки.
З огляду на зазначене, такі істотні порушення тягнуть за собою скасування судового рішення та постановлення нової постанови судом апеляційної інстанції.
Дослідивши матеріали справи, апеляційним судом не встановлено всіх обов`язкових ознак для твердження поза розумним сумнівом про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, ОСОБА_1 інкриміновано вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їхню увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в даному випадку підлягає факт керування транспортним засобом, підстави для вимоги проходження огляду на стан сп`яніння та факт перебування водія у стані алкогольного сп`яніння.
На підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, уповноваженою особою до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 504182 від 17.02.2026 додано:
- квитанцію результатів тесту 0656 газоаналізатора Alcotest 6820, прилад ARHJ-0270;
- акт на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 17.02.2026; 
- роз`яснення про відсторонення від права керування транспортним автомобілем від 17.02.2026, згідно з яким роз`яснено про заборону керування ОСОБА_1 ; 
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до КП «ДБКЛПД» ДОР» від 17.02.2026 на огляд ОСОБА_1 ; 
- відеозапис на оптичному диску за 17.02.2026 року. 
Так, апеляційним судом встановлено, що доданий до протоколу DVD-диск із відеозаписами містить вісім файлів. Відеозапис, який здійснений на відеореєстратор, закріплений на форменому одязі поліцейських (боді-камеру), розпочинається з того, що працівники поліції приїхали за викликом щодо скоєння ДТП та залишення місця ДТП особою, у подальшому здійснювалось опитування свідків та встановлення водія. Після розшуку особи, яка вчинила ДТП, на місце приїхав ОСОБА_1 (clip-0 — clip-5).
У подальшому наявний запис, який не містить жодних характеристик, у тому числі дати та часу здійснення запису, на якому поліцейським наголошено, що у зв`язку з вчиненням ОСОБА_1 ДТП він зобов`язаний пройти огляд на стан сп`яніння, та запропоновано пройти огляд за допомогою газоаналізатора Драгер, на що ОСОБА_1 погодився. За результатами огляду встановлено результат із показником 2,56 ‰. На цьому запис перервався (clip-6).
У подальшому наявний запис, який не містить жодних характеристик, у тому числі дати та часу здійснення запису, на якому поліцейським наголошено, що ОСОБА_1 повинен проставити свій підпис у чек-роздруківці газоаналізатора Драгер, що останній і зробив. У подальшому поліцейським наголошено, що стосовно ОСОБА_1 будуть складені протоколи про адміністративне правопорушення, та відеозапис перервався (clip-6).
Апеляційний суд наголошує, що відповідно до п. 8 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року, у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Відповідно до п. 2 розділу І вищенаведеної Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі — поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Виходячи з вищенаведених вимог нормативно-правового акта, підставами для вимоги проходити огляд на стан сп`яніння може бути наявність відповідних ознак сп`яніння або причетність водія до ДТП, унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані.
У даному випадку ОСОБА_1 підозрювався у вчиненні ДТП, за наслідком якої були відсутні загиблі, травмовані або особи з будь-якими тілесними ушкодженнями. У свою чергу працівником поліції не наголошено жодної ознаки сп`яніння. Тобто інспектор поліції не наголосив жодної законодавчо визначеної підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані сп`яніння, крім того, не наголошено про підозру якого саме стану сп`яніння зазначає поліцейський. Отже, відсутні обґрунтовані та законні підстави для вимоги проходити огляд на стан сп`яніння.
Більш того, місцевим судом визнано недоведеним факт керування саме ОСОБА_1 транспортним засобом, яким спричинено ДТП. А тому, за відсутності прямих доказів причетності саме ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди та відсутності осіб, яким за наслідками ДТП спричинені тілесні ушкодження, інспектор поліції не мав повноважень вимагати проходити огляд саме з підстав наявності ДТП. Інших підстав для проходження огляду працівником поліції не наголошено.
Крім того, за вищенаведеною нормою передбачено проведення огляду на стан сп`яніння учасників дорожньо-транспортної пригоди у закладі охорони здоров`я, однак ОСОБА_1 висунуто вимогу щодо проходження огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер, а результати такого огляду покладені в основу звинувачення, тобто складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зазначені обставини вказують на порушення працівником поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння, передбаченого Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року, відповідно до п. 21 якої висновки щодо результатів медичного огляду осіб на стан сп`яніння, складені з порушенням вимог цієї Інструкції, вважаються недійсними.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Аналогічний порядок наведений у п. 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року, а саме: у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Разом з цим, відповідно до відеозапису поліцейських, після проходження водієм ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу встановлено результат - 2,56 ‰, після чого запис одразу перервався, без з`ясування у водія його згоди зі встановленим результатом. Інший відеозапис розпочався з вимоги поліцейського підписати результати проведеного огляду за допомогою газоаналізатора, при цьому також не з`ясовано, чи не заперечує ОСОБА_1 встановлені приладом результати. Крім того, два відеозаписи не містять ознак дати та часу, а тому неможливо встановити часовий проміжок, який минув між двома епізодами відеозапису, та чи висловлював ОСОБА_1 за цей період згоду або заперечення щодо виявленого результату огляду.
Інших даних про висловлення волевиявлення особи щодо дійсного погодження з результатом проведеного огляду матеріали справи не містять.
Отже, аналізуючи вказані обставини, зафіксовані на відеозаписі поліцейських, апеляційний суд встановив, що відсутні достовірні відомості, щоб беззаперечно стверджувати, що ОСОБА_1 не заперечував щодо результатів огляду на стан сп`яніння, проведеного на місці зупинки транспортного засобу. Отже, працівник поліції, не впевнившись, що ОСОБА_1 не заперечує щодо встановленого результату, констатував перебування його у стані сп`яніння, що не повною мірою кореспондується з вищенаведеними нормами закону.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Отже, апеляційним судом встановлено порушення поліцейськими порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Крім того, ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Тобто положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису як речовий доказ наявності або відсутності факту правопорушення.
Досліджуючи наданий відеозапис правопорушення, що є додатком до протоколу, встановлено, що фіксування саме проходження огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння, встановлення результатів та ознайомлення з ними водія проводилось не на камеру, яка закріплена на форменому одязі поліцейського, не за допомогою спеціальних технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення. Вказаний запис не містить будь-яких ознак, які відповідають критеріям спеціального технічного засобу в розумінні вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема на вказаному записі не міститься відповідного реєстраційного номера, прізвища посадової особи, яка використовує пристрій, індивідуального номера пристрою або інших визначальних характеристик, більш того, взагалі відсутні дата та час проведення технічного запису.
Поряд з цим Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, містить чіткий перелік пристроїв, за допомогою яких поліції надано право проводити відеофіксацію.
Відповідно до пунктів 2, 3 розділу II Інструкції портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів. Портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації, який зберігається в органі, підрозділі поліції.
Відповідно до п. 4 розділу ІІ вказаної Інструкції під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях, ближче до плечового суглоба, так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.
Апеляційний суд наголошує, що чинний закон не дозволяє працівникам поліції здійснювати фіксацію порушень ПДР на особисті мобільні телефони або інші фіксуючі пристрої. Всі прилади відеофіксації, зокрема такі як портативні відеореєстратори на форменому одязі поліцейського чи відеореєстратори на службових транспортних засобах, мають бути виключно службовими. Всі відеозаписи мають належно реєструватися, зберігатися, видаватися лише під розписку у спеціальних журналах та використовуватись виключно у службових цілях.
Таким чином, зроблений працівниками поліції відеозапис з невідомого пристрою не може бути належним доказом у справі про притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.
Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місця сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», адже таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п. 65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини, розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення «поза розумним сумнівом» недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, була та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи і не узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.
Апеляційним судом встановлено, що матеріалами справи поза розумним сумнівом не доведено керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння через відсутність правових підстав для вимоги проходити відповідний огляд на стан сп`яніння, нездійснення працівниками поліції належної та всебічної перевірки всіх складових порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також через те, що беззаперечно не встановлено, що ОСОБА_1 погодився з результатом проведеного огляду, а фіксування проведення огляду здійснено з порушенням норм чинного законодавства України, з обмеженням лише формальним складанням протоколу та інших документів, до яких внесені відомості, що не підтверджуються фактичними обставинами.
Такі дії працівників поліції, недотримання процедури та порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння є істотним порушенням передбаченого Інструкцією порядку проходження водієм транспортного засобу огляду, що виключає доведеність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За наведених вище обставин суд доходить висновку про відсутність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з порушенням інспектором поліції порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.
Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місця сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», адже таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, передбаченому ст. 62 Конституції України.
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння правопорушення.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б беззаперечно доводили факт скоєння ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.
У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 заслуговують на увагу.
За вказаних обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу захисника адвоката Ільчука Д.Ю., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 01 червня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду        Ірина СВІЯГІНА