справа № 756/11574/25
провадження № 22-ц/824/4786/2026
головуючий у суді І інстанції Диба О.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому зазначав, що відповідно до укладеного з ТОВ «Авентус Україна» договору про надання споживчого кредиту №8197740 від 18.08.2024 ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 8000 грн із строком кредитування 360 днів, з фіксованою процентною ставкою 1,50% в день (знижена - 0,60% в день).
24.04.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем укладено договір факторингу №24042025, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна».
Також, відповідно до укладеного 23.08.2024 з ТОВ «Маніфою» договору позики №7894358 ОСОБА_1 надано позику у розмірі 4000 грн із строком кредитування на 80 днів з 23.08.2024 по 11.11.2024, з процентною ставкою 0,01% в день (акційна) та 1% в день (базова/основна).
11.01.2024 між ТОВ «Маніфою» та позивачем укладено договір факторингу №11-01/2024 з відступленням прав грошової вимоги за позиками, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Маніфою».
Крім того, відповідно до укладеного 31.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем кредитного договору №4932364 відповідач отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 4000 грн строком на 360 днів з фіксованою відсотковою ставкою 1% в день.
22.04.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем укладено договір факторингу №22042025, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна».
Відповідач свої зобов`язання за договорами не виконав, не здійснював платежів в рахунок погашення кредитів та позик, а також нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка загалом становить 63060 грн, а саме: заборгованість за договором про споживчий кредит №8197740 від 18.08.2024 у розмірі 36880 грн, що складається з: 8000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14400 грн - сума заборгованості за відсотками, 14480 грн - заборгованості за пенею і штрафами; заборгованість за договором позики №7894358 від 23.08.2024 у розмірі 10780 грн, що складається з: 4000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3200 грн - сума заборгованості за відсотками, 3580 грн - заборгованості за процентами на прострочену позику; заборгованість за кредитним договором №4932364 від 31.08.2024 у розмірі 15400 грн, що складається з: 4000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9400 грн - сума заборгованості за відсотками; 2000 грн - сума заборгованості за штрафами.
Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року задоволені частково позовні вимоги у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у розмірі 46580 (сорок шість тисяч п`ятсот вісімдесят) грн, а саме: заборгованість за договором про споживчий кредит №8197740 від 18.08.2024 у розмірі 36880 грн, що складається з: 8000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14400 грн - сума заборгованості за відсотками; заборгованість за договором позики №7894358 від 23.08.2024 у розмірі10780 грн, що складається з: 4000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3200 грн - сума заборгованості за відсотками, 3580 грн - заборгованості за процентами на прострочену позику; заборгованість за кредитним договором №4932364 від 31.08.2024 у розмірі 15400 грн, що складається з: 4000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9400 грн - сума заборгованості за відсотками.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 2236 (дві тисячі двісті тридцять шість) грн 78 коп. судового збору.
Не погоджуючись із указаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні неустойки (пені та штрафів), посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який звільняє позичальників від відповідальності за прострочення у період дії воєнного стану. Водночас суд безпідставно стягнув суми, які за своєю правовою природою також є фінансовою відповідальністю (санкцією) за прострочення зобов`язання, а саме3 580 грн, як «заборгованість за процентами на прострочену позику» (договір № 7894358);23 800 грн (14 400 грн + 9 400 грн) як «заборгованість за відсотками» (договір № 7894358).
Вказує, що проценти, нараховані після настання строку повернення позики,перестають бути платою за користування коштами й набувають карального характеру, виконуючи функцію фінансової санкції. Тому вони підпадають під дію вищезазначеної норми. Стягнуті суми були нараховані після того, як позики та кредити мали бути повністю погашені, тобто вони є санкціями за прострочення.
Таким чином, ці суми підпадають під дію п. 18 Прикінцевих положень ЦК України та підлягають списанню. Невиключення цих сум судом першої інстанції призвело до неправильного застосування норм матеріального права та необґрунтованого задоволення позовних вимог на загальну суму 27 380 грн (3580 грн + 23800 грн).
Також посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме на те, що суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників. Позовні матеріали, направлені відповідачу 25.08.2025 року, повернулися до суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Крім того вказує на необґрунтованість стягнення судового збору. Суд стягнув з відповідача судовий збір у розмірі 2236 грн 78 коп, однак оскільки позовні вимоги задоволено лише частково, сума стягнутого судового збору є необґрунтовано завищеною та не відповідає принципу пропорційного розподілу судових витрат, встановленому ст. 141 ЦПК України.
26 січня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Дергунової А.В., в яких вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що проценти на прострочену позику були нараховані в строк позики відповідно до умов договору, а не після строку повернення позики і не є санкцією за прострочення.
Зазначає, що жодних заперечень щодо змісту та/чи умов Правил надання кредиту апелянтом при укладенні Кредитних договорів та Договору позики висловлено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку апелянта, щодо неповного розуміння змісту Кредитних договорів та Договору позики або незгоди з умовами Кредитних договорів та Договору позики та/або додаткових угод (при їх наявності) під час їх підписання, до суду зі сторони апелянтом не надавалося. Отже, підписавши Кредитні договори та Договори позики, апелянт посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами. При укладенні Кредитних договорів та Договору позики волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів Позичальником. Апелянт з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю, передбачену законодавством інформацію, перед укладанням Кредитних договорів та Договору позики.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У апеляційній скарзі відповідач вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було належним чином повідомлено відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи.
Так, перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права встановлено наступне.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Так, матеріалами справи встановлено, що у липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
4 серпня 2025 року до суду першої інстанції з Єдиного державного демографічного реєстру надійшла інформація стосовно зареєстрованого місця проживання відповідача, яка була витребувана судом для належного повідомлення учасників справи (а.с.105).
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 6 серпня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного провадження (а.с. 106).
25 серпня 2025 року Оболонським районним судом м. Києва направлено на поштову адресу відповідача копію ухвали та позовної заяви (а.с. 108).
Відповідно до рекомендованого повідомлення, поштова кореспонденція направлена на адресу ОСОБА_1 повернулась на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.110).
ЄСПЛ у рішенні від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» зазначав, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи. Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.
У справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за не надіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Так, як вже було встановлено вище у цій справі, Оболонським районним судом м. Києва направлялась на поштову адресу відповідача: АДРЕСА_1 копія ухвали та позовної заяви, однак поштова кореспонденція направлена на адресу ОСОБА_1 повернулась на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Крім того, апеляційним судом встановлено, що адреса, на яку суд першої інстанції направляв поштову кореспонденцію, також вказана відповідачем у апеляційній скарзі.
Таким чином, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Отже, листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною, як адреса для листування.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права у зв`язку із неналежним повідомлення відповідача ОСОБА_1 .
При цьому, стороні відповідача надано право щодо оскарження судового рішення та висловлення своїх заперечень щодо правильності висновків суду.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позовні вимоги на суму 46 580 грн, суд першої інстанції виходив із того, що позивач виконав всі умови договорів належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договорами зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаних договорів. Водночас суд відмовив у нарахованих штрафних санкціях (пені) за 2024-2025 роки на загальну суму 16480 грн на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Судом встановлено, що 18.08.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №8197740 в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, на підставі чого відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн із строком кредитування 360 днів, з фіксованою процентною ставкою 1,50% в день (знижена - 0,60% в день).
Згідно п.4.4 договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені у встановлений договором строк.
У відповідності до п.5.1 договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення змінюватиметься згідно графіка платежів.
За змістом п.6.4 договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф у розмірі 720 грн на 4 день такого невиконання та/або неналежного виконання та у розмірі 160 грн починаючи з 5 дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання.
З матеріалів справи убачається, що кредитодавець свої зобов`язання виконав належним чином.
Однак ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, своєчасно не повернув кредит, не сплатив проценти за користування кредитом.
24.04.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем укладено договір факторингу №24042025, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна».
В подальшому, 23.08.2024 між ТОВ «Маніфою» та відповідачем укладено договір позики №7894358, відповідно до якого ОСОБА_1 надано позику у розмірі 4000 грн із строком кредитування на 80 днів з 23.08.2024 по 11.11.2024, з процентною ставкою 0,01% в день (акційна) та 1% в день (базова/основна).
Згідно п.5.4.2 договору позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити нараховані проценти.
У відповідності до п.6.2 договору за кожен день неправомірного користування позикою/її частиною нараховуються проценти на прострочену позику у розмірі 12% від суми позики на 4-й день неправомірного користування та у розмірі 3% від суми позики починаючи з 5-го дня за кожен день неправомірного користування. Розмір процентів на прострочену позику є фіксованим та не може бути змінено позикодавцем в односторонньому порядку. При нарахуванні процентів за цим пунктом договору позикодавець дотримується обмежень щодо нарахувань, що встановлені Законом України «Про споживче кредитування».
ТОВ «Маніфою» належно виконало умови договору, надавши ОСОБА_1 позику.
Однак ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, своєчасно не повернув кредит, не сплатив проценти за користування кредитом.
11.01.2024 між ТОВ «Маніфою» та позивачем укладено договір факторингу №11-01/2024 з відступленням прав грошової вимоги за позиками, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Маніфою».
Крім того, відповідно до укладеного 31.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем кредитного договору №4932364 відповідач отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 4000 грн строком на 360 днів з фіксованою відсотковою ставкою 1% в день.
Пунктом 4.1 договору сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіку платежів.
Відповідно до п.5.4.1 договору клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором.
Згідно п.4.4 договору у разі затримання клієнтом сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення передбачено графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі.
У відповідності до положень п.6.3 договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання клієнтом зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом товариство має право нарахувати, а клієнт зобов`язаний на вимогу товариства сплатити штраф: у розмірі 25% від суми кредиту, на 2 день такого невиконання та/або неналежного виконання.
ТОВ «Лінеура Україна» належно виконало умови кредитного договору, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти.
Однак ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, своєчасно не повернув кредит, не сплатив проценти за користування кредитом.
22.04.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем укладено договір факторингу №22042025, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна».
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Після укладення кредитного договору відповідач своїх зобов`язань не виконував, не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредитів та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, яка загалом становить 63060 грн, а саме: заборгованість за договором про споживчий кредит №8197740 від 18.08.2024 у розмірі 36880 грн, що складається з: 8000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 14400 грн - сума заборгованості за відсотками, 14480 грн - заборгованості за пенею і штрафами; заборгованість за договором позики №7894358 від 23.08.2024 у розмірі 10780 грн, що складається з: 4000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3200 грн - сума заборгованості за відсотками, 3580 грн - заборгованості за процентами на прострочену позику; заборгованість за кредитним договором №4932364 від 31.08.2024 у розмірі 15400 грн, що складається з: 4000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9400 грн - сума заборгованості за відсотками; 2000 грн - сума заборгованості за штрафами.
На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Так, як вбачається із матеріалів справи, Оболонським районним судом міста Києва було встановлено, що з ОСОБА_1 було укладено наступні договори, право вимоги за якими в подальшому відступлено ТОВ «ФК«ЄАПБ»:
кредитний договір №8197740 від 18 серпня 2024 року (Первісний кредитор - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»);
кредитний договір №4932364 від 31 серпня 2024 року (Первісний кредитор - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА»);
договір позики № 7894358 від 23 серпня 2024 року (Первісний кредитор - ТОВ «МАНІФОЮ»).
У відповідності до умов кожного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом апелянта, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаного апелянтом при укладенні договорів.
Слід зауважити, що в обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається лише на те, що ТОВ «ФК«ЄАПБ» було неправомірно нараховано проценти за кредитними договорами. В той же час, апеляційна скарга не містить доводів щодо невизнання відповідачем укладення договорів та отримання кредитних коштів.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення судом першої інстанції заборгованості за відсотками у розмірі 27 380 грн, апеляційний суд виходить з такого.
Щодо кредитного договору № 8197740.
1.2. На умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
1.3. Сума кредиту(загальний розмір) складає: 8000,00 гривень. Тип кредиту - кредит.
1.4. Строк кредиту 360 дні (день).
Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.
1.5. Тип процентної ставки - фіксована.
За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних
умов:
1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 1,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору.
Тобто, з 18.08.2024 по 13.08.2025 проценти нараховувалися наступним чином:8 000 (тіло кредиту) х 1,50% х 360 днів = 43 200 грн.
Крім того, як вбачається із матеріалів справи, проценти нараховувалися лише 120 днів, замість 360 днів, тобто з 18.08.2024 по 16.12.2024 наступним чином: 8 000 (тіло кредиту) х 1,50% х 120 днів = 14 400 грн.
Щодо кредитного договору №4932364.
1.2. На умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 4 000,00 гривень.
1.2.1. За взаємною згодою Сторін сума кредиту може бути збільшена, про що Сторонами укладається додатковий договір/угода. При цьому Сторони погодили, що збільшення суми кредиту можливе до дати здійснення Клієнтом першого платежу за Договором відповідно до Графіку платежів (п.1.3 цього Договору).
1.3. Строк кредитування (строк, на який надається кредит): 360 днів.
Періодичність платежів - кожні 30 днів.
1.4. Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах:
1.4.1. Стандартна процента ставка становить 1,00% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3 цього Договору.
Тобто, з 31.08.2024 по 25.08.2025 проценти нараховувалися наступнимчином: 4 000 (тіло кредиту) х 1,00% х 360 днів = 14 400грн.
Крім того, як вбачається із матеріалів справи,проценти нараховувалися лише 235 днів, замість 360 днів, тобто з 31.08.2024 по 22.04.2025 наступним чином: 4 000 (тіло кредиту) х 1,00% х 235 днів = 9400.00 грн.
Щодо кредитного договору № 7894358.
2.1. За цим Договором Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти (позику), а Позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити Позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього Договору.
2.2. Позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України - гривні.
2.3. Параметри позики:
2.3.1. Тип позики: довгострокова.
2.3.2. Мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення особистих потреб, непов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
2.3.3. Сума позики: 4000 грн. 
2.3.4. Строк позики: загальний строк - до «11» листопада 2024 року (80 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених Розрахунком.
2.3.5. Дата надання позики: «23» серпня 2024 року
2.3.6. Дата повернення позики: «11» листопада 2024 року
2.3.7. Загальні витрати за позикою: 212.00 грн.
2.4. Процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики:
2.4.1. Акційна процентна ставка, фіксована: 0.01000% на день застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання Позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п. 3.1.1 цього Договору.
2.4.2. Базова процентна ставка, фіксована: 1.00000% на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п. 3.1.2 цього Договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної Додаткової угоди, укладеної Сторонами цього Договору.
2.4.3. Основна процентна ставка, фіксована: 1.00000% на день - застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Особливості нарахування процентів за основною процентною ставкою визначено Розділом 3 цього Договору.
Тобто, з 23.08.2024 по 11.11.2024 проценти нараховувалися наступним чином: 4 000 (тіло кредиту) х 1.00% х 80 днів = 3 200 грн.
6.1. За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України, а також передбачену цим Договором.
6.2. За неправомірне користування позикою/її частиною Позикодавець має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний на вимогу Позикодавця сплатити проценти на прострочену позику:
6.2.1. в розмірі 12.00 % від суми позики на 4-й день неправомірного користування; та
6.2.2. в розмірі 3.00 % від суми позики починаючи з 5-го дня за кожен день неправомірного користування.
Колегія суддів звертає увагу на те, що проценти на прострочену позику у сумі 3 580 грн були нараховані в строк позики відповідно до умов договору, а не після строку повернення позики і не є санкцією за прострочення.
Таким чином, судом встановлено, що проценти були нараховані стороною позивача до настання строку повернення позики, а тому доводи апеляційної скарги про те, що вони є санкціями за прострочення є помилковими.
Так, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі апелянта для укладення Кредитних договорів та Договору позики, на таких умовах шляхом підписання Кредитних договорів та Договору позики за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Заборгованість нараховано відповідно до умов укладених договорів та додатків до них.
Апелянтом при підписанні Кредитних договорів та Договору позики не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов Кредитних договорів та Договору позики, в тому числі і порядку нарахування відсотків, що свідчить про факт погодження апелянта із всіма умовами Кредитних договорів та Договору позики, враховуючи і нарахування відсотків.
Також слід зазначити, що у Кредитних договорів та Договору позики, підписаних апелянтом, прямо зазначено, що апелянт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті Первісного кредитора, а також отримав від Первісного кредитора до укладення Кредитних договорів та Договору позики інформацію, зазначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту фінансового кредиту є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору та знаходяться у загальному доступі в мережі Інтернет.
Жодних заперечень щодо змісту та/чи умов Правил надання кредиту Апелянтом при укладенні Кредитних договорів та Договору позики висловлено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку апелянта, щодо неповного розуміння змісту Кредитних договорів та Договору позики або незгоди з умовами Кредитних договорів та Договору позики та/або додаткових угод (при їх наявності) під час їх підписання, до суду зі сторони апелянтом не надавалося. Слід зазначити, що у випадку неповного розуміння умов Кредитних договорів та Договору позики у апелянта була можливість відмовитися від підписання договору, якою він не скористався.
Отже, підписавши Кредитні договори та Договори позики, апелянт посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами. При укладенні Кредитних договорів та Договору позики волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів Позичальником. Апелянт з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю, передбачену законодавством інформацію, перед укладанням Кредитних договорів та Договору позики.
Апелянтом умови Кредитних договорах та Договору позики не виконувались отже нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов Кредитних договорах та Договору позики є правомірним, а апелянт жодним чином не позбавляється від обов`язку виконання умов Кредитних договорах та Договору позики та погашення заборгованості в повному обсязі.
Також не заслуговують на увагу посилання відповідача на необґрунтованість стягнення судового збору, а саме те, що суд стягнув з відповідача судовий збір у розмірі 2236 грн 78 коп, однак оскільки позовні вимоги задоволено лише частково, сума стягнутого судового збору є необґрунтовано завищеною та не відповідає принципу пропорційного розподілу судових витрат, встановленому ст. 141 ЦПК України.
Як вбачається із матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом про стягнення заборгованості у розмірі 63 060 грн (100 %) стороною позивача було правильно сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн. Оскільки судом першої інстанції було задоволено позовні вимоги частково, а саме на суму 46 580 грн, що становить 73,86% задоволених позовних вимог, то суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2 236, 78 грн (3 028*73,86/100).
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба