ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4002/26 Справа № 2-132/11 	  	Суддя у 1-й інстанції - Литвиненко І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2  на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2018 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику. 
Ухвала суду мотивована тим, що заявник недоліки указані в ухвалі суду про залишення заяви буз руху не усунуто. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 — ОСОБА_2  просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково вважав, що повернення рекомендованого повідомлення про вручення, яке повернулось за закінченням терміну зберігання є належним доказом повідомлення позивача, у зв`язку з чим прийшов помилкового висновку про повернення позовної заяви.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків, а саме:
ОСОБА_3 не сплатив судовий збір, що відповідно до ставок судового збору, встановлених Законом України «Про судовий збір», судовий збір за подання цієї позовної заяви до суду становила 3654 грн. та не надав доказів, які б підтверджували майновий стан позивача, що могли бути підставою для звільнення його від сплати судового збору.
До канцелярії суду першої інстанції 19 грудня 2018 року повернувся поштовий конверт із ухвалою, за закінченням терміну зберігання, недоліки позовної заяви, які були наведені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху усунуті не були.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2018 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику. 
Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач недоліки указані в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху не усунув. 
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне. 
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Відповідно до ч. ч. 5,6 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 
Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Ураховуючи зазначене, можна зробити висновок, що надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України. У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим. 
Повертаючи позовну заяву позивачу з підстав не усунення недоліків, суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження про вручення копії ухвали судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2018 року позивачу ОСОБА_3 ..
На поштовому повідомленні (конверті), що були адресовані судом позивачу ОСОБА_3 зазначено, що причиною невручення судової кореспонденції є закінчення терміну зберігання (т.3, а.с. 120, 123). 
Однак, за змістом ч. 6 ст. 272 ЦПК України, що узгоджується з ч. 8 ст. 128 ЦПК України, наявність поштової відмітки "за закінченням терміну зберігання" не є підтвердженням вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху та не вважається належним повідомленням сторони про процесуальні дії відповідного суду. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) зроблено висновок, що приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення кореспонденції суду з вказівкою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" є доказом належного інформування учасника справи. Повернення кореспонденції суду з вказівкою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду. 
Отже, за відсутності даних про отримання позивачем позивачем або його представником копії ухвали від 07 вересня 2018 року про залишення позовної заяви без руху, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України є необґрунтованим. 
За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано неподаною та повернуто позовну заяву позивачу. 
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала про повернення позовної заяви позивачу у зв`язку із не усуненням недоліків не ґрунтується на нормах процесуального права. 
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. 
Так, у справі "Bellet v. France" Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. 
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. 
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 259,268,374,379,381-384 ЦПК України, колегія суддів, – 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2  – задовольнити.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2018 року– скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено 29 травня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді М.Ю. Петешенкова
В.С. Городнича