Справа №345/2351/26 
Провадження № 2/345/2002/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.06.2026 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючої судді Кардаш О.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення шкоди, завданої вчиненням злочину,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача - адвокат Шевченко К.Т. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з даним позовом, вимоги якого мотивує таким.
03.06.2025 близько 22:25 в нічну пору доби, без опадів та туману, відповідач ОСОБА_3 керував автомобілем марки ВАЗ 211120, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався у межах населеного пункту м. Калуш по вул. Івано-Франківська, по дорозі національного значення Н-10, сполучення Стрий-Чернівці-Мамалига з м. Івано-Франківська у напрямку м. Калуш до перехрестя із круговим рухом вулиць Івано-Франківська-Львівська, маючи намір далі рухатись по кільцю у напрямку м. Долина. В той час із вул. Івано-Франківська на вказане перехрестя у напрямку м. Івано-Франківськ заїхав та рухався автомобіль марки «Renault Clio», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача, ОСОБА_1 . Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_3 відбулося зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_1 .
Вироком Калуського міськрайонного суду Івано – Франківської області від 22.10.2025 року по справі № 345/5261/25 засуджено ОСОБА_3 та визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили 24.11.2025.
Своїми протиправними діями відповідач ОСОБА_3 завдав шкоди власниці транспортного засобу - позивачці ОСОБА_2 та водію, що під час ДТП керував авто - позивачу ОСОБА_1 . 
Цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_3 застрахована у ПАТ «СГ «ТАС», поліс EР 225483093 від 17.12.2024.
Згідно відповіді ПАТ «СГ «ТАС» № 4 від 02.10.2026, що була направлена на запит адвоката, умови поліса ОСОБА_3 були наступними: страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 320 000,00 грн.; за шкоду, заподіяну майну, становить 160000,00 грн. ОСОБА_4 становить 3200,00 грн. 
Цивільний позов в межах кримінального провадження до винуватця ДТП - відповідача ОСОБА_3 позивачка не пред`являла, розраховуючи, що перший виконає свою усну обіцянку та добровільно компенсує всю шкоду.
Позивачка ОСОБА_2 отримала від ПАТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 98078,85 грн., що підтверджується листом ПАТ «СГ «ТАС» № 29772/9125/ТС від 05.12.2025 та довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_2 про зарахування коштів в сумі 98078,85 грн. від АТ «СГ «ТАС».
Вказана сума коштів не включала вартість залишків пошкодженого транспортного засобу та 3200,00 грн. – розміру франшизи, що має бути сплачена винуватцем ДТП, тобто ОСОБА_3 .
Позивачка ОСОБА_2 не має будь – який претензій до ПАТ «СГ «ТАС» щодо виплати останнім страхового відшкодування за пошкоджене авто.
Крім заяви про виплату страхового відшкодування за пошкоджене авто ОСОБА_2 звернулося до ПАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування за завдану моральну шкоду, яку остання оцінила в розмірі 50000,00 гривень.
Однак, ПАТ «СГ «ТАС» листом №03491/7126/ТС від 03.02.2026 повідомила ОСОБА_2 , що оскільки їй не було завдано каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я внаслідок ДТП, то відповідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», остання не може вважатися потерпілою та претендувати на компенсацію завданої моральної шкоди за рахунок коштів, отриманих в якості страхового відшкодування.
Відтак, компенсація моральної шкоди власниці пошкодженого авто, позивачці ОСОБА_2 , яку остання оцінила в розмірі 50 000,00 гривень, підлягає стягненню з винуватця ДТП, тобто завдавача такої шкоди - відповідача ОСОБА_3 .
Розмір компенсації моральної шкоди позивачка ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що після ДТП вона зазнала сильних душевних страждань, а після ДТП її життя кардинально змінилося, пошкодження авто порушило звичайний лад її родини та її особисто. Фактично, звичайний спосіб життя був змінений внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_3 . Враховуючи вищевикладене, позивачка вважає, що компенсації моральної шкоди в розмірі 50000,00 гривень дозволить їй заспокоїтися, отримати справедливее відшкодування завданої їй шкоди, а відтак вважає, що суд має всі підстави стягнути відповідну суму з відповідача, ОСОБА_3 .
Крім того, відповідач, ОСОБА_3 , зобов`язаний сплатити на користь позивачки, ОСОБА_2 , франшизу в розмірі 3200,00 грн., оскільки ПАТ «СГ «ТАС», правомірно залишила таку суму без страхового відшкодування.
Разом позивачка ОСОБА_2 має наступні претензії до відповідача, ОСОБА_3 : 50000,00 грн. – компенсації моральної шкоди; 3200,00 грн. – компенсації розміру матеріальної шкоди (франшизи), що не підпала під страхове покриття.
Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 , то внаслідок ДТП позивач, ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження та тривалий час перебував на лікуванні. Цивільний позов в межах кримінального провадження до винуватця ДТП - відповідача ОСОБА_3 позивач не пред`являв, розраховуючи, що перший виконає свою усну обіцянку та добровільно компенсує всю шкоду.
ОСОБА_1 мав право на отримання наступного відшкодування: 1. шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого (ст.24.2 Закону№ 1961-IV);. шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим (ст.25 Закону№ 1961-IV); моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст.26-1 Закону№ 1961-IV).
Таким чином, ОСОБА_1 , як потерпіла особа від винних дій ОСОБА_3 , зазнав ушкоджень здоров`я та мав право на виплату страхового відшкодування.
Листом від 17.02.2026 ПАТ «СГ «ТАС» повідомило ОСОБА_1 , що задовольняє тільки частину його вимог, а саме сплачує тільки вимогу, пов`язану із лікуванням останнього в розмірі 11200,00 грн. (8000 грн. : 30) * 42 дні) та 5% від такої суми (560.00 грн.) в якості компенсації моральної шкоди.
Враховуючи таку відповідь страхової компанії можна дійти до наступних висновків: 1. правильним є рахувати 42 дні тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , а не 40, як було вказано в його заяві; 2. ПАТ «СГ «ТАС» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування за неотриману середню заробітну плату (середній розмір доходу) за період втрати працездатності, зазначений у листку непрацездатності в сумі 34327,30 грн. (24519.50 грн. (середній заробіток) / (поділити) 30 * (помножити) 42 (кількість днів тимчасової непрацездатності). 3. ПАТ «СГ «ТАС» не доплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди (5 % страхової (регламентної) виплати у зв`язку з його лікуванням та/ або втратою нею працездатності в сумі 1716.37 грн. (34327,30 грн.) * 5%). Разом, ПАТ «СГ «ТАС» протиправно відмовилося сплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 36043,67 грн. (1716.37 грн. – компенсацію моральної шкоди за завдану шкоду здоров`ю +34327,30 грн. – неотриману середню заробітну плату (середній розмір доходу) за період втрати працездатності), відтак, вказана сума підлягає стягненню з відповідача – ПАТ «СГ «ТАС».
Крім компенсації за моральну шкоду внаслідок ушкодження здоров`я позивач ОСОБА_1 зазнав моральної шкоди також з інших підстав, і вважає, що компенсація моральної шкоди в розмірі 50000,00 гривень дозволить йому заспокоїтися, отримати справедливе відшкодування завданої шкоди, а відтак вважає, що суд має всі підстави стягнути відповідну суму з відповідача ОСОБА_3 . 
Разом позивач ОСОБА_5 має наступні претензії : 50000,00 грн. – компенсації моральної шкоди до відповідача ОСОБА_3 ; 36043,67 грн. – стягнення страхового відшкодування до відповідача ПАТ «СГ «ТАС».
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження, запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. 
Відповідач ПАТ «СГ «ТАС» своїм правом подати відзив на позовну заяву скористався та просив суд в задоволенні позовних вимог до ПАТ «СГ «ТАС» відмовити.
Зокрема зазначив, що 19.01.2026 ОСОБА_6 звернувся до АТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування по події, що мала місце 03.06.2025, та просив відшкодувати втрачений заробіток та моральну шкоду в розмірі 36043, 67 грн., що на думку ПАТ «СГ «ТАС» є безпідставним. Вважає, що страхова виплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) призначається та здійснюється за основним місцем роботи (діяльності). Як наслідок, ПАТ «СГ «ТАС» не є належною особою, що зобов`язана повністю або частково компенсувати втрату заробітної плати (доходу) застрахованої особи (потерпілого) на випадок її (його) непрацездатності, а має лише обов`язок відшкодувати розмір неотриманої такою особою заробітної плати, тобто, суми різниці між середньою заробітною платою за період непрацездатності та належною згідно Закону про страхування страховою виплатою. 
Відповідач ОСОБА_3 також своїм правом подати відзив на позовну заяву скористався та зазначив, що частково заперечує позовні вимоги. Зокрема, погоджується з відшкодуванням ОСОБА_2 матеріальної шкоди, яка не покрита страховою виплатою (франшиза) в сумі 3200 грн. та ОСОБА_1 моральну шкоду в значно меншому розмірі. Вважає, що ОСОБА_7 не була учасником ДТП, не є потерпілою, а тому і не може претендувати на відшкодування моральної шкоди. А щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , то заявлений розмір є завищений.
Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З приводу стягнення матеріальної шкоди, що не покрита страховою виплатою (франшиза) суд зазначає таке.
Позивач ОСОБА_2 є власником транспортного засобу «Renault Clio», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
03.06.2025 близько 22:25 год. в нічну пору доби, без опадів та туману, водій ОСОБА_3 керував автомобілем марки ВАЗ 211120, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався у межах населеного пункту м. Калуш Калуської ТГ Калуського району Івано-Франківської області, вул. Івано-Франківська по дорозі національного значення Н-10, сполучення Стрий-Чернівці-Мамалига з м. Івано-Франківська у напрямку м. Калуш до перехрестя із круговим рухом вулиць Івано-Франківська-Львівська, маючи намір далі рухатись по кільцю у напрямку м. Долина, перевозячи пасажира ОСОБА_8 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні.
В той час із вул. Івано-Франківська на вказане перехрестя у напрямку м. Івано-Франківськ заїхав та рухався автомобіль марки «RenaultClio», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Водій ОСОБА_3 ігноруючи те, що в Україні установлено правосторонній рух проявив неуважність, не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.1 ПДР України, змінюючи напрямок руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди чи небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху по якій рухався автомобіль, та, продовжив здійснення маневру повороту, не надав йому перевагу в русі, допустив зіткнення із автомобілем «RenaultClio», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 в межах кільцевої розв`язки вул. Івано-Франківська - Львівська.
У результаті порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої травми із забоєм головного мозку тяжкого ступеня, переломами кісток основи черепа, крововиливами у м`які тканини голови, обличчя, під оболонки в речовину головного мозку та мозочка, синцями голови відповідно до висновку №121 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.
Вироком Калуського міськрайонного суду Івано – Франківської області від 22.10.2025 року по справі № 345/5261/25 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили 24.11.2025.
Цивільна відповідальність ОСОБА_3 застрахована у ПАТ «СГ «ТАС», поліс EР 225483093 від 17.12.2024.
Згідно відповіді ПАТ «СГ «ТАС» № 4 від 02.10.2026, що була направлена на запит адвоката, умови поліса ОСОБА_3 були наступними: страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 320 000,00 грн.; за шкоду, заподіяну майну, становить 160000,00 грн. Франшиза становить 3200,00 грн. 
ОСОБА_2 отримала від ПАТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування в розмірі 98078,85 грн., що підтверджується листом ПАТ «СГ «ТАС» № 29772/9125/ТС від 05.12.2025 та довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_2 про зарахування коштів в сумі 98078,85 грн. від ПАТ «СГ «ТАС».
Вказана сума коштів не включала вартість залишків пошкодженого транспортного засобу та 3200,00 грн. – розміру франшизи, що має бути сплачена винуватцем ДТП, тобто ОСОБА_3 .
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зі ст.12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Відповідно до п.12.1. ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Тобто, франшиза в будь-якому виді є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення та її наявність у договорі обумовлена згодою сторін. Встановлюючи розмір франшизи страхувальник фактично погоджується, що у разі настання страхового випадку визначена шкода не буде покриватися сумою франшизи.
Вирішуючи питання щодо обов`язку відшкодувати суму франшизи, суд виходить з того, що у відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Водночас, суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, висловлену 04.07.2018 у справі №755/18006/15, 12.12.2018 у справі №758/2356/17-ц та 15.10.2020 у справі №755/7666/19, згідно з якою володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.
Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, зважаючи на те, що страховиком, у якого відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, було виплачено суму погодженого страхового відшкодування за виключенням суми франшизи, визначеної в полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в розмірі 3200,00 грн. така сума франшизи у розмірі 3200,00 грн не відшкодована страхувальником добровільно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення франшизи з ОСОБА_3 слід задовольнити в повному обсязі.
З приводу позовної вимоги ОСОБА_1 про сплату страхового відшкодування в розмірі 36043, 67 грн., то слід зазначити таке.
12.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, а саме шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого (ст.24.2 Закону№ 1961-IV);. шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим (ст.25 Закону№ 1961-IV) та моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст.26-1 Закону№ 1961-IV).
В поданій заяві ОСОБА_1 вказав, що внаслідок ДТП, що трапилася 03.06.2025 за участю авто під керуванням ОСОБА_3 він зазнав ушкоджень здоров`я, оскільки перебував за кермом іншого авто, що потрапило в ДТП, що підтверджується вироком суду.
Після ДТП позивач ОСОБА_1 перебував на лікуванні, що підтверджується медичною документацією, а саме: медичний запис № 179227134/2 від 04.06.2025 у КНП «ЦРЛ Калуської міської ради Івано–Франківської області»; огляд нейрохірурга від 12.06.2025; інформаційна довідка з електронної системи охорони здоров`я від 04.06.2025 (перебування на лікуванні з 04.06.2025 р. по 30.06.2025 р.); інформаційна довідка з електронної системи охорони здоров`я від 30.06.2025 (перебування на лікуванні з 30.06.2025 р. по 14.07.2025 р.).
Тобто, від моменту ДТП ОСОБА_1 перебував на лікуванні безперервно з 04.06.2025 до 14.07.2025, або 42 календарних дні.
Цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_3 застрахована ПАТ «СГ «ТАС» поліс ЕР225483093 від 17.12.2024.
Суд звертає увагу на те, що правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV .
Зокрема ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
За ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У ст. 23 Закону ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:
шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;
шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;
шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;
моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Згідно з вимогами ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в якій передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його у передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Тобто вказана норма встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та не надає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.
Отже, вказаною нормою прямо передбачено, що страховик за наявності документів, передбачених статтею 35 Закону № 1961-IV зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Положення статті 35 Закону № 1961-IV не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП.
Позивач ОСОБА_1 звертався до ПАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак останнє так і не здійснило повну виплату страхового відшкодування.
Встановлено, що ПАТ «Страхова група «ТАС» сплатило ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його лікуванням в сумі 11200 грн. та 5 % від такої суми – 560 грн. в якості компенсації моральної шкоди.
При цьому, у виплаті страхового відшкодування за неотриману середню заробітну плату (середній розмір доходу) за період втрати працездатності, зазначений в листку непрацездатності в сумі 34327, 3 грн. та страхового відшкодування моральної шкоди - 5 % страхової (регламентної) виплати у зв`язку з втратою ним працездатності в сумі 1716, 37 грн., ПАТ «Страхова група «ТАС» відмовлено.
Згідно ст.25 Закону № 1961-IV, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.
Крім цього, згідно зі ст. 26-1 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Згідно довідки ОК-5, за квітень – травень 2025 дохід ОСОБА_1 на роботі становив 49039,00 грн. (24519.50 грн.+ 24519.50 грн.). 
Відтак, розмір втраченого заробітку становить 34327,3 грн. (24519.50 грн. (середній заробіток) / (поділити) 30 х (помножити) 42 (кількість днів тимчасової непрацездатності).
Розмір моральної шкоди становить 5 % страхової (регламентної) виплати у зв`язку з його лікуванням та/ або втратою нею працездатності в сумі 1716.37 грн. (34327,30 грн.) * 5%).
Отже, розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності ОСОБА_1 становить 36043, 67 грн., які підлягають стягненню з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 .
Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 50000 грн. та на користь ОСОБА_2 50 000 грн. суд вважає за необхідне зазначити таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.06.2025 за участі автомобіля «Renault Clio», реєстраційний номер НОМЕР_2 відбулася ДТП, винуватцем якої є ОСОБА_3 .
Також з матеріалів справи вбачається, що внаслідок ДТП належний ОСОБА_2 транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень та позивачці, як власнику транспортного засобу, було завдано не тільки матеріальних, а й моральних збитків.
При цьому, за кермом автомобіля перебував ОСОБА_1 , який внаслідок ДТП за його участі зазнав моральних страждань.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд вважає доведеним ОСОБА_2 , що їй було завдано моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях та переживаннях в зв`язку із пошкодженням належного їй транспортного засобу з вини відповідача, у зміні звичайного ритму життя та необхідність витрачати додатковий час для вирішення питання щодо відшкодування завданих збитків.
Поряд з цим, суд також враховує, що завдані матеріальні збитки ОСОБА_2 відшкодовано, на момент ДТП транспортний засіб позивачем ОСОБА_2 було передано в користування іншій особі та вона не була учасником ДТП.
З урахуванням вищенаведеного, враховуючи ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн. 
Щодо позивача ОСОБА_1 , то суд погоджується з тим, що після ДТП ОСОБА_1 , зазнав сильних душевних страждань, він був безпосереднім учасником дорожньо-транспортної пригоди, така обставина значною мірою змінила його звичний спосіб життя.
З урахуванням вищенаведеного, враховуючи ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з п.3 ч.2 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представник позивача не надав жодних документів, які б підтверджувала надання ним послуг та відповідної їх оплати.
Відтак, підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу не встановлено.
Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, 

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення шкоди, завданої вчиненням злочинузадовольнити частково.
Стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» (ЄДРПОУ 30115243) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) 36043, 67 грн. страхового відшкодування.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) 20 000 грн. моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_5 ) 8 200 грн., що складається з 5 000 грн. – моральна шкода та 3200 грн. – матеріальна шкода, що не покрита страховою виплатою (франшиза).
В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ :